ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/11815/21                                                Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Житняк Л.О.,                                                                                   
                                                                                                                                  Суддя-доповідач Кобаль М.І.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Костюк Л.О., Степанюка А.Г.
при секретарі                                     Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року по справі за адміністративним позовом Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради (далі - Позивач, Департамент) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі по тексту - відповідач) в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу від 07.09.2021 року у виконавчому провадженні № 66297849.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слуханню справи.
Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного. 
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України,  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як підтверджується матеріалами справи, на виконанні у відділі примусового виконання рішень перебуває виконавчий лист № 620/482/21, виданий 30.06.2021 року Чернігівським окружним адміністративним судом про зобов`язання Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплаченої суми. 
Вказаний виконавчий лист видано на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.04.2021 року, яке набрало законної сили 05.05.2021 року.
28.07.2021 року Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №66297849 (далі по тексту - ВП № 66297849), в якій зазначено про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Копії постанови про відкриття направлено сторонам виконавчого провадження до відома та виконання.
12.08.2021 року державним виконавцем було проведено перевірку виконання рішення суду боржником. В ході перевірки було встановлено, що рішення суду боржником не виконано.
Про конкретні заходи вжиті на виконання рішення суду, а також поважність причин його невиконання Департаментом не повідомлено.
07.09.2021 року боржнику направлено вимогу виконавця, якою Департамент зобов`язано негайно виконати рішення суду та надати державному виконавцю відповідне документальне підтвердження. 
Також, 07.09.2021 року, у зв`язку з невиконанням рішення суду без поважних причин у встановлений виконавцем строк, постановою Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на боржника - Департамент накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду та встановлено новий строк його виконання (далі по тексту - оскаржувана постанова).
Вважаючи оскаржувану постанову необґрунтованою, протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність бюджетних асигнувань для виплати нарахованої допомоги судовим рішенням, як на обставину, що звільняє боржника від відповідальності за невиконання судового рішення є безпідставними, а тому відповідачем було правомірно винесено постанову від    07.09.2021 року ВП №66297849.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Предметом спору у цій справі є законність постанови державного виконавця про накладення штрафу з підстав її невідповідності вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано  Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції, що діяв на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 606-XIV).
Згідно частин першої, другої   статті 75 Закону № 606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.
Відповідно до частини першої статті 89 Закону № 606-XIV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Як встановлено колегією суддів апеляційної інстанції, позивачем частково виконано рішення суду, а саме: проведено перерахунок розміру допомоги ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком з урахуванням вже виплаченої суми. Сума допомоги, яку необхідно доплатити, становить 6   800,00 грн. (а.с.8).
Проте, виплата донарахованої суми не відбулася за відсутністю виділених асигнувань для забезпечення виконання рішень суду, про що було повідомлено державного виконавця у встановлений строк.
Також, колегія суддів звертає увагу, що позивач зі свого боку вживав заходів та направляв листи до вищестоящих органів, щодо фінансового забезпечення виконання судових рішень стосовно грошових стягнень та необхідності виділення бюджетних асигнувань для здійснення відповідних виплат.   
Відтак, виконання судового рішення позивачем мало місце, а часткове невиконання судового рішення відбулось з незалежних від позивача причин, які є поважними у розумінні статей 75, 89 Закону № 606-ХIV, що виключає можливість накладення штрафу на боржника.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 травня 2020 року у справі №310/6910/16-а.
Враховуючи вищезазначене, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що розмір виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій, до 2020 року, був визначено в постанові Кабінету Міністрів України № 112 від 19.02.2020 року в розмірі 1390 грн.
Водночас,   рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 року № 3-р/2020   у справі № 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України   (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей   12,   13, 14,   15   та   16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У цьому ж рішенні зазначено, що окреме положення пункту 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей   12, 13,   14,   15 та   16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, починаючи з 27.02.2020 року норми і положення, зокрема статей   12,    13,   14,   15   та 16 Закону № 3551-XII, не застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, з 27.02.2020 року застосовуються положення статті 12 Закону № 3551-XII в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року № 367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10рп/2008), а саме: щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що станом на момент визначення бюджетних асигнувань, які виділялися Державою на кінець 2019 року для виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року № 3-р/2020 прийнято не було.
Отже, відповідно до вищезазначених правових положень та обставин справи, колегія суддів вважає відсутніми обґрунтовані підстави для прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу, оскільки виконання рішення суду не може ставитись у залежність лише від волі та/або бажання боржника щодо такого виконання, а й повинно бути оцінено виконавчою службою на предмет наявності об`єктивних можливостей та відповідного законодавчого регулювання такого виконання.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, адже невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. 
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а тому апеляційна скарга позивача є обгрунтованою та заслуговує на увагу суду апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права. 
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов повністю. 
Правовими положеннями адміністративного судочинства не передбачено відшкодування судових витрат суб`єкту владних повноважень, на користь якого ухвалено рішення, а тому відсутні правові підстави для відшкодування судового збору.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329  КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -      

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради - задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою адміністративним позовом Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати  постанову Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 07.09.2021 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 66297849.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України. 

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Л.О. Костюк

                                                                                                   А.Г. Степанюк

Повний текст виготовлено 23.12.2021 року