ПОСТАНОВА 
Іменем України

08 лютого 2022 року                                                         м. Кропивницький

справа № 405/2026/17
провадження № 22-ц/4809/174/22 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
       Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.,
за участі секретаря – Савченко Н. В.,
учасники справи:
позивачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
відповідачі – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна»,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 та їх представника адвоката Амельчишина Олега Валерійовича на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 січня 2020 року у складі судді Іванової Л. А. і

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 та просили:
-стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 35 650 грн матеріальної шкоди та 640 грн судового збору;
-стягнути з ОСОБА_5 на корсить ОСОБА_2 1 000 грн витрат на проведення дослідження (оцінки) автомобіля.
Позовна заява мотивована тим, що 28.09.2016 о 17 год. 50 хв. ОСОБА_5 , керуючи автомобілем Mazda 6, державний номерний знак НОМЕР_1 , у м. Кропивницький по вул. Шевченка, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Червоногвардійською (Архангельська) не надав переваги у русі автомобілю Chevrolet Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР України.
Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.11.2016 ОСОБА_5 було визнано винним та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. 
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 автомобліь Chevrolet Lacetti, державний номерний хнак НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 , а на момент ДТП вказаним автомобілем керував ОСОБА_2 .
29.09.2016 ОСОБА_2 замовив виконання звіту про оцінку пошкодженого транспортного засобу суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 , за що сплатив 1 000 грн. 
Відповідно до інформації, зазначеній у звіті № 101/16 про оцінку автомобіля Chevrolet Lacetti, державний номерний хнак НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля станом на 29.09.2016 становить 57 967, 56 грн, а вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля – 38 159,50 грн. 
Загалом, на виконання робіт та купівлю запчастин, необхідних для відновлення автомобіля ОСОБА_1 було витрачено 35 650 грн, а загальна сума матеріальної шкоди, з урахуванням витрат на проведення експертної оцінки автомобіля становить – 36 650 грн.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 вересня 2017 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача – Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (далі – ПАТ «СК «Країна»).
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2019 року залучено до участі у справі в якості правонаступників відповідача ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
В листопаді 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про зміну предмету позову (уточнена позовна заява) та просили:
-стягнути з ОСОБА_3 , як правонаступника померлого ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 5 996,33 грн матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспорнтою пригодою;
-стягнути з ОСОБА_4 , як правонаступника померлого ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 29 653,67 грн матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою;
-вирішити питання про стягнення з відповідачів судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Заява мотивована тим, що під час розгляду справи ОСОБА_5 помер, а після його смерті із заявами про прийняття спадищи звернулсиь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , розмір частки у спадщині яких становить 16,82 % та 83,18 % відповідно.
Оскільки, ПАТ «СК Україна» листом від 10.05.2019 вих. № 5573 відмовило позивачу у випаті стархового відкшодування, ОСОБА_1 вважає, що сума завданої шкоди підлягає стягненню з правонаступників відповідача пропорційно їх часток у спадщині.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 січня 2020 року позовну заяву   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ПАТ «СК «Країна» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в частині позовних вимог позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ПАТ «СК «Країна» про відшкодування витрат на проведення дослідження (оцінки) автомобіля у розмірі 1 000 грн - залишено без розгляду.
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як спадкоємців відповідача ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ПАТ «СК «Країна» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 , як правонаступника ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою, у розмірі 5 996 грн 33 коп.
Стягнуто з ОСОБА_4 , як правонаступника ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 29 653 грн 67 коп.
Стягнуто з ОСОБА_3 , як правонаступника ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 172 грн 27 коп, на професійну (правничу) допомогу у розмірі 588 грн 70 коп, на проведення експертиз в розмірі 781 грн 66 коп.
Стягнуто з ОСОБА_4 , як правонаступника ОСОБА_5 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 851 грн 93 коп, на професійну (правничу) допомогу у розмірі 2 911 грн 30 коп, на проведення експертиз в розмірі 3 865 грн 54 коп.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Країна» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Оскільки, листом від 10.05.2019 за вих. № 5573 ПАТ «СК «Країна» відмовило позивачу ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з пропущенням річного строку для звернення з відповідною заявою, суд першої інстанції прийшов до висновку, що до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як спадкоємців померлого завдавача шкоди ОСОБА_5 , перейшов обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем, що є підставою для відмови в задоволенні позову до відповідача ПАТ «СК «Країна».
З огляду на викладене, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 35 650 грн є доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі пропорційно до розміру їх часткок у спадковому майні після смерті ОСОБА_5 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх представник адвокат Амельчишин О. В. простять скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 січня 2020 року в повному обсязі та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову та здійснити розподіл судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи; неправильним застосуванням норм матеріального права, внаслідок неправильного тлумачення закону та застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не було зазначено, коли буде складене повний текст судового рішення, а в судовому рішенні неправильно вказана дата його ухвалення.
Судовий розгляд був проведений без участі відповідачів, які не були повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду, оскільки не отримували жодної судової повістки.
Відповідачі зазначають, що страховий випадок відбувся 28.09.2016, а 21.09.2017 позивач та її представник звернулися до суду із заявою про залучення в якості співвідповідача ПАТ «СК «Країна» та цього ж дня останнє було залучено до участі у справі у якості співвідповідача. 
З огляду на викладене, позивач звернулась до страховика в межах річного строку, а тому не втратила право вимоги до нього, а тому відповідачі вважають, що позов підлягав задоволенню щодо стягнення страхового відшкодування зі страховика.
Від ПАТ «СК «Країна» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому воно просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 січня 2020 року залишити без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відеоконференції, ОСОБА_3 та адвокат Амельчишин О. В., який представляє інтереси ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , підтримали доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 та представник ПАТ «СК «Країна» Журов Є. Є. заперечували проти доводів апеляційної скарги. 
ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки, позивач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглянути справу без його участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що 28.09.2016 о 17 год. 50 хв. в м. Кропивницький по вул. Шевченка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу - Mazda 6, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , та транспортного засобу Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником транспортного засобу Chevrolet Lacetti, загальний легковий седан-В, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , є позивач ОСОБА_1 .
Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.11.2016, яка набрала законної сили 15.11.2016, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
Як вбачається зі звіту № 106/16 про оцінку автомобіля Chevrolet Lacetti, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного 30.09.2016 суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 , вартість відновлювального ремонту автомобіля станом на 29.09.2016 становить 59 67,56 грн, а вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля – 38 159,50 грн.
Згідно з розрахунковими квитанціями ФОП ОСОБА_7 (серії НОМЕР_4 від 03.11.2016 на суму 14 250, 00 грн) та ФОП ОСОБА_8 (серії НОМЕР_5 від 24.11.2016 на суму 8 000, 00 грн, серії АВБ № 015288 від 25.11.2016 на суму 8 000 грн, серії АВБ № 015289 від 28.11.2016 на суму 9 000, 00 грн) та Акту виконаних робіт № 1/281116 від 28.11.2016, на виконання робіт та купівлю запасних частин, необхідних для відновлення автомобіля Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_2 ,позивачем ОСОБА_1 було сплачено 35 650 грн (крім ксенонових ламп, вартістю 3 600 грн, які не вказані у звіті № 106/16), а саме: 10 650 грн – ФОП ОСОБА_7 та 25 000 грн – ФОП ОСОБА_8 .
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mazda 6, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 була застрахована у ПАТ «СК «Країна», що підтверджується полісом № АК/1055772 від 12.09.2016, строк дії полісу – з 16.09.2016 по 15.09.2017.
За даним полісом ПАТ «СК «Країна» було застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу марки Mazda 6, 2008 року випуску, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_1 .
29.09.2016 від ОСОБА_5 та ОСОБА_2 до ПАТ «СК «Країна» надійшли повідомлення про ДТП, яка сталася за участі забезпеченого транспортного засобу Mazda 6, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 та 30.09.2016 представником ПАТ «СК «Країна» Голенко Я. В. за участю ОСОБА_2 складено акт огляду транспортного засобу Chevrolet Lacetti, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (справа №41583).
09.11.2016 та 11.04.2017 ПАТ «СК «Країна» зверталось до ОСОБА_1 з листами за вих. № 14346/16 та № 2791/17 з проханням подати заяву на виплату страхового відшкодування, що підтверджується реєстрами простих листів, переданих для відправки через ПАТ «Укрпошта» від 09.11.2016 та 11.04.2017.
10.05.2019 ПАТ «СК «Країна» на заяву ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування за вх. № 25595/18 від 04.12.2018 повідомило, що на підставі п.п. 37.1.4 п. 37.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01.07.2004 було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, оскільки з моменту скоєння ДТП до моменту подання заяви про виплату страхового відшкодування пройшло більше одного року.
ОСОБА_5 на момент ДТП, яка мала місце 28.09.2016, мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_7 від 11.09.1996 та, при цьому, транспортний засіб Mazda 6, номерний знак НОМЕР_1 належав йому на праві власності, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 № 463867 від 28.09.2016.
З копії актового запису про смерть № 1028 від 20.06.2017, наданого на запит суду за вих. № 405/2026/17/35386/18 від 08.08.2018 Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, ОСОБА_5 , до якого позивачем було пред`явлено позов, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
10.01.2019 за вх. № 458 на запит суду (вих. № 405/2026/17/58667/18 від 12.12.2018) від Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори надійшла інформаційна довідка зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54615452 від 26.12.2018, а також повідомлено, що спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , заведена Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою 09.01.2018 за № 6/2018. 
Із заявою про прийняття спадщини звернулася дружина померлого ОСОБА_3 . 
Крім дружини померлого, іншим спадкоємцем є син померлого – ОСОБА_4 , який згідно п. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину як такий, що проживав разом зі спадкодавцем на день відкриття спадщини за однією адресою, що підтверджується довідкою № 01.16-12/59 від 04.01.2018, виданою відділом реєстрації місця проживання громадян Саксаганської районної у місті ради про місце реєстрації спадкодавця на день його смерті. 
Провадження по спадковій справі № 6/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 закінчено 19.03.2018.
Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою 19.03.2018 на ім`я ОСОБА_3 видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом за № 287, згідно якого, вона отримала у спадщину після смерті ОСОБА_5 1/2 частку автомобіля Mazda 6, 2008 року випуску, чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 .
Згідно з витягу з Єдиного державного реєстру МВС України від 21.01.2019 за ОСОБА_3 , на праві власності зареєстровано автомобіль МАZDA 6, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1 798 см3, дата реєстрації 24.04.2018.
Крім того, згідно з наданої представником позивача інформації перереєстрація транспортного засобу МАZDA 6, 2008 року, легковий седан – В, об`єм двигуна 1 798 см3 на нового власника ОСОБА_3 по спадкуванню за заповітом була здійснена 24.04.2018.
Згідно з висновком експерта Кропивницького відділення Київського НДІСЕ за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 30.10.2019 № 3994/19-27 середня ринкова ціна колісного транспортного засобу автомобіля Mazda 6,2008 року випуску,станом на 15.10.2019 складає 220 110,00 грн.
Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою 19.03.2018 на ім`я ОСОБА_4 видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом за № 288, згідно якого, він отримав у спадщину після смерті ОСОБА_5 трикімнатну квартиру, загальною площею 69,74 кв. м., житловою площею 40, 5 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з висновком судового експерта Тарана О.С. (свідоцтво № 1745 від 02.10.2015) судової оціночно-будівельної експертизи, підготовленої для подання до суду № 1510/19 від 21.10.2019 опосередкована вартість квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 складає 544 244,00 грн.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист правлюдини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Обґрунтовуючи підстави апеляційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилались на те, що вони не були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в суді першої інстанції.
Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статтей 128-130 ЦПК України.
Відповідно до положень частин 1-4 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Згідно з ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 198 ЦПК України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного кодексом строку підготовчого провадження у випадках, визначених частиною другою статті 223 кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні з підстави неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про час та місце судового розгляду справи, будь-які заяви, клопотання, заперечення, відзив на позов, - не подавали, на підставі чого суд першої інстанції вважав, що останні не скористалися своїм правом на прийняття участі в судових засіданнях та подання суду доказів.
Проте, з таким твердженням суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.
Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 січня 2019 року залучено до участі у справі в якості правонаступників відповідача ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (том 2 а. с. 41-43).
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 направлялись судові повістки про виклик до суду в судові засідання, призначені на 11.04.2019 (том 2 а. с. 62-63), 23.05.2019 (том 2 а. с. 73-74), 06.08.2019 (том 2 а. с. 86, 88), 18.09.2019 (том 2 а. с. 108-109), 14.11.2019 (том 2 а. с. 124-125), 30.01.2020 (том 2 а. с. 154, 156).
Поштові конверти з повістками про виклик до суду в судові заідання, призначені на 11.04.2019, 23.05.2019, 06.08.2019, 18.09.2019, 14.11.2019 повертались на адресу суду першої інстанції із зазначенням причини невручення – «за закінченням встановленого строку зберігання» (том 2 а. с. 78-79, 89-90, 111-112, 128-129, 130-131).
Дані щодо вручення судових повісток ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання, призначене на 30.01.2020, матеріали справи не містять.
В судове засідання, яке відбулося 30 січня 2020 року, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явились, а суд першої інстанції розглянув справу без їх участі, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання від 30.01.2020 (том 2 а. с. 160).
З огляду на викладене, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції в порушення норм процесуального права, розглянув справу за відсутності відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , щодо яких відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце судового засідання, не забезпечив їх можливості надати суду докази та дати свої пояснення з приводу поданого позову, чим позбавив їх можливості скористатись наданими їм процесуальними правами, передбаченими ст. ст. 43, 49 ЦПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Оскільки суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не повідомленоих належним чином про дату час і місце розгляду справи, і останні обґрунтовують свою апеляційну скаргу такою підставою, рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, з огляду на таке.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) та главою 82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України.
Закон № 1961-IV є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).
За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Таким чином, у разі звернення потерпілого до страховика винної особи у ДТП, страховик має виплатити потерпілому страхові відшкодування у розмірі ліміту страхових виплат, передбачених договором, у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей.
У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку;
- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-ІV строк є присічним і поновленню не підлягає.
Такий правовий висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц (провадження № 14-310цс18), від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) та Верховним Судом в постановах від 21 березня 2019 року у справі № 758/16132/16-ц (провадження № 61-30263св18), від 01 липня 2019 року у справі № 513/1275/14-ц (провадження № 61-22420св18) та від 05 лютого 2020 року у справі № 748/1893/18 (провадження № 61-11557св19).
Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19).
Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2022 року у справі № 754/5626/19 (провадження № 61-2061св20).
Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено досудовий порядок урегулювання спору між потерпілою особою і страховиком, не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 звернулася до страховика завдавача шкоди ОСОБА_5 з порушенням строків, визначених ч.35.1 ст.35 Закону № 1961-ІV, а у страховика ПАТ «СК «Країна» не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування, як наслідок, відшкодування шкоди необхідно покласти на завдавача шкоди.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.
Матеріалами справи підтверджується, що постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 листопада 2016 року ОСОБА_5 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн (том 1 а. с. 4).
Вказаним судовим рішенням встановлено, що 28.09.2016 о 17 год. 50 год., в м. Кропивницький, ОСОБА_5 керував автомобілем MAZDA 6, д/н НОМЕР_1 по вул. Шевченка та при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Червоногвардійська, не надав переваги в русі т/з Chevrolet Lacetti, д/н НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення, чим порушив вимоги п.п. 16.11 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником транспортного засобу Chevrolet Lacetti, загальний легковий седан-В, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , є позивач ОСОБА_1 (том 1 а. с. 9).
Копією звіту № 106/16 про оцінку автомобіля Chevrolet Lacetti, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного 30.09.2016 суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 , вартість відновлювального ремонту автомобіля станом на 29.09.2016 становить 57 967,56 грн, а вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля – 38 159,50 грн (том 1 а. с. 6).
Згідно копій розрахункових квитанцій ФОП ОСОБА_7 (серії АВБ № 025060 від 03.11.2016 на суму 14 250, 00 грн) та ФОП ОСОБА_8 (серії НОМЕР_5 від 24.11.2016 на суму 8 000 грн, серії АВБ № 015288 від 25.11.2016 на суму 8 000 грн, серії АВБ № 015289 від 28.11.2016 на суму 9 000 грн) та Акту виконаних робіт № 1/281116 від 28.11.2016, на виконання робіт та купівлю запасних частин, необхідних для відновлення автомобіля Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_2 , позивачем ОСОБА_1 було сплачено 35650 грн (крім ксенонових ламп, вартістю 3 600 грн які не вказані у звіті № 106/16), а саме: 10 650 грн – ФОП ОСОБА_7 та 25 000 грн – ФОП ОСОБА_8 (том 1 а. с. 7-8).
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mazda 6, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 була застрахована у ПАТ «СК «Країна», що підтверджується полісом № АК/1055772 від 12.09.2016, строк дії полісу – з 16.09.2016 по 15.09.2017, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого – 200 000 грн (том 1 а. с. 43, 57, 120).
За даним полісом ПАТ «СК «Країна» було застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу марки Mazda 6, 2008 року випуску, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_1 .
29.09.2016 від ОСОБА_5 та ОСОБА_2 до ПАТ «СК «Країна» надійшли повідомлення про ДТП, яка сталася за участі забезпеченого транспортного засобу Mazda 6, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 , та 30.09.2016 представником ПАТ «СК «Країна» Голенко Я. В. за участю ОСОБА_2 складено акт огляду транспортного засобу Chevrolet Lacetti, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (справа №41583) (том 1 а. с. 58-67, 121-161).
09.11.2016 та 11.04.2017 ПАТ «СК «Країна» зверталося до ОСОБА_1 з листами за вих. № 14346/16 та № 2791/17 з проханням подати заяву на виплату страхового відшкодування, що підтверджується реєстрами простих листів, переданих для відправки через ПАТ «Укрпошта» від 09.11.2016 та 11.04.2017 (том 1 а. с. 68-69, 162-168).
10.05.2019 ПАТ «СК «Країна» на заяву ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування за вх. № 25595/18 від 04.12.2018 повідомило, що на підставі п.п. 37.1.4 п. 37.1 Закону № 1961-ІV було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, оскільки з моменту скоєння ДТП до моменту подання заяви про виплату страхового відшкодування пройшло більше одного року (том 2 а. с. 97).
Аналізуючи наведені норми права та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що оскільки в Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 цього Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
Враховуючи, що дорожньо-траспортна пригода сталась 28 вересня 2016 року, а позивач 21 вересня 2017 року, тобто в межах річного строку, передбаченого ст. 35 Закону № 1961-IV, звернулась до суду із заявою про залучення до участі у справі ПАТ «СК «Країна» та ухвалою суду першої інстанції останнє було залучено до участі у справі в якості співвідповідача, ОСОБА_1 на власний розсуд обрала спосіб звернення про виплату страхового відшкодування до страховика.
З огляду на те, що позивачу було завдано матеріальної шкоди в розмірі 35 650 грн, що не перевищує суму страхування (ліміту відповідальності) в розмірі 200 000 грн, передбачену страховим полісом ОСОБА_5 , обов`язок по відшкодуванню вказаної шкоди покладається на страховика, тобто на ПАТ «СК «Країна».
На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, та внаслідок неправильно наданої оцінки обставинам справи дійшов помилкового висновку про відсутність пістав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Країна» та наявність підстав для задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .
Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1,3, 4 ч. 1ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Враховуючи викладене, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 січня 2020 року підялагє скасуванню з ухваленням нового, про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Країна» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 35 650 грн.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат :
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно зі ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Відповідно до п. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються :
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем було понесено судові витрати в розмірі 1 024,20 грн судового збору, 3 500 грн витрат на професійну правничу допомогу та 4 647,20 грн витрат на проведення експертиз, які пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягають стягненню з ПАТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_1 .
За подання апеляційної скарги ОСОБА_9 було сплачено 229,19 грн судового збору, а ОСОБА_4 1131,41 грн судового збору (том 2 а. с. 209, 217).
Також, на підтвердження розміру понесених витрат під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, представником ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвокатом Амельчишиним О. В. до суду було надано: договір про надання правової допомоги (витяг) від 20 жовтня 2021 року, укладений між адвокатом та відповідачами (том 2 а. с. 200, 218); ордер на надання правничої допомоги серії АЕ № 1114936 від 15.01.2022 (том 3 а. с. 38); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1278 від 20 траня 2004 року (том 2 а. с. 200 на звороті, 218 на звороті); квитанцію № 1 від 21 жовтня 2021 року про опату витрат за надання правової допомоги адвокату Амельчишину О. В. в розмірі 5 600 (том 2 а. с. 201, 219); квитанцію про оплату витрат на пальне в сумі 1 619,55 грн (том 3 а. с. 34,36); квитанцію № 3 від 20.01.2022 про сплату адвокату Амельчишину О. В. 4 100 грн, що включає в себе витрати за участь в судовому засіданні та витрати на пальне (том 3 а. с. 35). 
Враховуючи, що апеляційна скарга відповідачів підлягає частковому задоволенню, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 січняня 2020 року скасуванню, з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , а також складність справи, витрачений час та обсяг виконаних адвокатом робіт і послуг та надані представником відповідачів докази понесення витрат, заява представника відповідачів адвоката Амельчишина О. В. про стягнення понесених відповідачами судових витрат підлягає задоволенню.
Таким чином, пропорційно задоволеним вимогам в порядку розподілу суових витрат, понесених відповідачами під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, остаточно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підялає стягненню 229 грн 19 коп судового збору та 2 800 грн витрат на профенсійну правничу допомогу, а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 1 133 грн 41 коп судового збору, 5 280 грн 45 коп витрат на професійну правничу допомогу та 1 619 грн 55 коп витрат, пов`язаних з прибуттям в судове засідання.
Керуючись ст. ст. 141, 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх представника адвоката Амельчишина Олега Валерійовича задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (код ЄДРПОУ 20842474) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) 35 650 (тридцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят) грн матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (код ЄДРПОУ 20842474) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) 1 024 (одна тисяча двадцять чотири) грн 20 коп судового збору, 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн витрат на професійну правничу допомогу та 4 647 (чотири тисячі шістсот сорок сім) грн 20 коп витрат на проведення екпертиз.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_9 ) 229 (двісті двадцять дев`ять) грн 19 коп судового збору та 2 800 (дві тисячі вісімсот) грн витрат на профенсійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_10 ) 1 133 (одна тисяча сто тридцять три) грн 41 коп судового збору, 5 280 (п`ять тисяч двісті вісімдесят) грн 45 коп витрат на професійну правничу допомогу та 1 619 (одна тисяча шістсот дев`ятнадцять) грн 55 коп витрат, пов`язаних з прибуттям в судове засідання.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 18.02.2022.

Головуючий суддя                                                 С. І. Мурашко 

Судді                                                                 А. М. Головань

О. Л. Карпенко