ПОСТАНОВА 
Іменем України

02 лютого 2022 року                                                         м. Кропивницький

справа № 385/556/18
провадження № 22-ц/4809/18/22 
       
       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Дуковського О.Л. (суддя-доповідач) 
      суддів: Дьомич Л.М., Карпенка О.Л.
з участю секретаря: Федоренко Т.О.
      Учасники справи:
      позивач   - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;
      відповідач  ОСОБА_1 . 
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30 травня 2018 року ,у складі головуючого судді Панасюка І.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обгрунтування позову позивач вказував, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28.01.2008 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Позивач посилався на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.
Тому, у зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.03.2018 має заборгованість у розмірі - 12191,49 грн., яка складається із наступного: 1567,18 грн. - заборгованість за кредитом; 9567,57 грн.- заборгованість по процентам, за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 556,57 грн. - штраф (процентна складова).
Зазначав, що відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і не погашає заборгованість за договором, а тому просив стягнути її в судовому порядку. 
       Заочним рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30 травня 2018 року позов задоволено.
       Стягнуто із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 12191,49 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
       Не погодившись із вказаним рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про його скасування, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. 
       Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді, чим порушеного його право.
       Вказує на те, що у нього відсутня кредитна заборгованість перед позивачем, а тому стягнення з нього заборгованості є незаконним.
       Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача – ОСОБА_2 , дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про задоволення скарги. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.         
Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову. 
       Задовольняючи позов суд першої інстанції послався на його обгрунтованість та доведеність. 
       Колегія суддів, не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Звернувшись із даним позовом позивач посилався на невиконання відповідачем умов договору про надання банківських послуг.
В матеріалах справи міститься заява позичальника від 28.01.2008 б/н, з якої вбачається, що ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Вказана заява (анкета) не містить бажаного (конкретизованого) кредитного ліміту.
Наданий позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не підтверджує факту надання кредитних коштів відповідачу (а.с.8-13).
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, чи взагалі отримував відповідач кредитну карту, а якщо отримував, то яку саме.
Виписки по кредитним карткам в матеріалах справи відсутні.
Розрахунки заборгованості, які надані позивачем належним чином не завірені. 
Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що  саме ці Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву (анкету), а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем заяви від 28.01.2008, взагалі містили умови, які зазначені в документах, що додані банком до позовної заяви.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
       Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
В анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена, не вказано і тип кредитної карти.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч.1, 2 ст. 12 ЦПК).
За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.
Цивільним процесуальним законодавством не передбачено збирання доказів судом, за власної ініціативи і визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Рішення суду не може ґрунтуватися припущеннями. 
Враховуючи невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи у відповідності до ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити. 
Заочне рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30 травня 2018 року – скасувати.
У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості – відмовити. 
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570) на користь  ОСОБА_1  ( РНОКП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2620,30 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

04.03.2022 – складено постанову.

Головуючий суддя                                                                                    О.Л. Дуковський 

Судді                                                                                                            Л.М. Дьомич 
                                                                                                         
       О.Л.Карпенко