ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 340/6958/21	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року (суддя Сагун А.В., м. Кропивницький, повний текст ухвали складено 08.10.2021 року) в справі №340/6958/21 за позовом ОСОБА_1 до Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:
18.09.2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова (далі по тексту – відповідач), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати йому підйомної допомоги у зв`язку із переміщенням до Житомирського військового інституту імені С.П.  Корольова; визнати протиправним дії відповідача щодо невиплати розміру індексації грошового забезпечення за період проходження служби за контрактом у Житомирському військовому інституту імені С.П.  Корольова; зобов`язати відповідача виплатити йому підйомну допомогу у зв`язку із переміщенням до Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова у розмірі встановленому пунктом 2 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої  наказом Міноборони № 370 від 22.10.2001 року; зобов`язати відповідача виплатити йому індексації грошового забезпечення за період проходження служби за контрактом у Житомирському військовому інституту імені С.П.Корольова.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 року роз`єднано позовні вимоги у справі, виділено у самостійне провадження позовні вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку із переміщенням до Житомирського військового інституту імені С.П.  Корольова та зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу у зв`язку із переміщенням до Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова у розмірі встановленому пунктом 2 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої  наказом Міноборони № 370 від 22.10.2001 року.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.10.2021 року визнано підстави поновлення строку звернення до суду неповажними, позовну заяву повернуто з підстави порушення позивачем строку звернення до суду.
                              Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянт вказував, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про необхідність повернення позову у частині з підстави порушення строку звернення до суду. Апелянт вказував, що відповідно до Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входять у тому числі компенсаційні виплати, тому компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, а також в надурочний час є складовою грошового забезпечення та є доходом. При вирішенні питання про дотримання строку звернення до суду пріоритетними є норми спеціального законодавства, а саме КЗпПУ, яким врегульовано спірні питання. Передбачено, що у питанні стягнення з колишнього роботодавця вчасно не отриманих сум заробітку, відсутній строк позовної давності. Питання реалізації гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншого місцевості підпадають під поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини та є різновидом трудових правовідносин. у даному спорі не слід використовувати строки позовної давності пов`язані з прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, у даному спорі виникає питання про соціальний захист, слід враховувати строки позовної давності у сфері соціального захисту. Відлік строку для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, та у свою чергу, відлік строків звернення до суду розпочинається з моменту коли особа дізналась або повинна була дізнатись про своє порушене право. Апелянт вказував, що Інструкція про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, не визначає обов`язку для отримувача  підй          омної подавати з цього питання прохання, звернення та рапорти, а зобов`язує здійснити таку виплату. Апелянт вказував, що розраховував на отримання виплати та протягом тривалого часу виплата не була здійснена. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, вказував, що встановлення наявності або відсутності факту порушеного права здійснюється під час розгляду справи судом по суті лише у випадку своєчасного звернення до суду або у випадку пропуску строку з поважних причин. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню. Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Суд першої інстанції вказував, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо проходження та звільнення з публічної служби охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої  статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах норми  КЗпП України. Позивач просить суд зобов`язати виплатити йому підйомну допомогу у зв`язку із переміщенням до Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова, проте підйомна допомога не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, а є самостійним видом допомоги, яка виплачується за певних умов при переїзді військовослужбовців на нове місце військової служби в інший населений пункт. Грошове забезпечення на думку суду першої інстанції, є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір та складові були відомі позивачу, який отримував грошове забезпечення. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не надано доказів того,  що за наявності наміру поновити порушені права, позивач був об`єктивно позбавлений можливості вчасно звернутися до суду з адміністративним позовом. Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Незвернення до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку. Із змісту заяви про поновлення строку звернення до суду та наявних матеріалів не вбачається обставин, які б були пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права позивача на звернення до суду з даним позовом у встановлений законом строк. Суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість заяви про поновлення строку звернення до суду, поданої позивачем на виконання вимог ухвали суду від 29 вересня 2021 року.
Як встановлено, 18.09.2021 року ОСОБА_1 подав до суду позов за допомогою засобів поштового зв`язку, в якому серед іншого просив визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати йому підйомної допомоги у зв`язку із переміщенням до Житомирського військового інституту імені С.П.  Корольова; визнати протиправним дії відповідача щодо невиплати розміру індексації грошового забезпечення за період проходження служби за контрактом у Житомирському військовому інституту імені С.П.  Корольова; зобов`язати відповідача виплатити йому підйомну допомогу у зв`язку із переміщенням до Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова у розмірі встановленому пунктом 2 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої  наказом Міноборони № 370 від 22.10.2001 року; зобов`язати відповідача виплатити йому індексації грошового забезпечення за період проходження служби за контрактом у Житомирському військовому інституту імені С.П.Корольова.
Ухвалою від 29.09.2021 року позов залишено без руху, запропоновано подати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду.
01.10.2021 року позивачем подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом, вказано про не порушення строку, адже виплата індексації грошового забезпечення та підйомної допомоги у зв`язку із переміщенням входять до складу грошового забезпечення та до спору щодо їх виплати або не виплати слід застосовувати строки звернення передбачені для строків вирішення спорів щодо оплати праці. Вказував, що з військової служби не звільнявся а був виключений зі списків Житомирського військового інституту імені С.П.  Корольова, продовжив проходити службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 року роз`єднано позовні вимоги у справі, виділено у самостійне провадження позовні вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку із переміщенням до Житомирського військового інституту імені С.П.  Корольова та зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу у зв`язку із переміщенням до Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова у розмірі встановленому пунктом 2 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої  наказом Міноборони № 370 від 22.10.2001 року.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням НОМЕР_2 від 20.09.2018 року.
Встановлено, що згідно з витягу з наказу начальника військового інституту Житомирського військового інституту імені С.П.  Корольова від 28.07.2017 року № 25-РС вирішено укласти контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки з 28.07.2017 року до 28.07.2020 року та прийняти на військову службу солдата ОСОБА_1 . З ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби.
Згідно наказу начальника військового інституту Житомирського військового інституту імені С.П.  Корольова від 09.11.2017 року № 296 солдат ОСОБА_1 справи та посаду здав і вибув до нового місяця служби військової частини НОМЕР_1 м. Херсон, з 10.11.2017 року вирішено включити зі списків особового складу 190 навчального центру та всіх видів забезпечення Житомирського військового інституту імені С.П.  Корольова.
Згідно частин 1, 3 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Згідно п. 2 розділу І, п. 13, п. 15 розділу ІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 у добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти). На військову службу за контрактом приймаються: громадяни відповідно до  статей 19  і  20  Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; військовослужбовці інших військових формувань із зарахуванням їх до списків особового складу Збройних Сил України. 3 громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються: контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України  - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.
Відповідно до ч. 3  ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.
Згідно пунктів 1, 4 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних  Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 370 від 22.10.2001 року (втратила чинність 05.02.2018 року, чинна на час виникнення спірних правовідносин), особам офіцерського складу, прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення. Підйомна допомога офіцерам, прапорщикам (мічманам) і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, виплачується: тим, які переїхали у зв`язку з призначенням на посади, - за новим місцем служби на підставі наказу про призначення і наказу командира  військової частини  про  вступ  військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою; зарахованим на навчання у військові навчальні заклади (підпункти 3.1 і 3.2 Інструкції) - цими військовими навчальними закладами на підставі наказу відповідного начальника про зарахування на навчання. Військовослужбовцям,  які призначені на посади у військову частину і прибули після отримання цією  військовою частиною директиви про передислокацію в інший пункт, підйомна допомога виплачується один раз - після прибуття в пункт нової постійної дислокації військової частини поза пунктом попереднього місця служби військовослужбовця. 
          Отже, Інструкція визначала строк виплати  підйомної допомоги – після винесення наказу про зарахування на навчання. Передбачено, що підйомна  допомога виплачується один  раз, одразу  після прибуття в пункт нової постійної дислокації. Нормативно врегульовано часову межу, за яку повинна бути здійснена виплата підйомної допомоги. Тобто можливо казати про врегулювання профільною нормою, що регулює порядок виплати у даному разі підйомної допомоги, строку її виплати, та зрештою, початку обрахунку строку наявності спору у разі її не виплати. 
Згідно ч. 2, ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Зокрема, пунктами 2 - 4 вищевказаного постанови № 704  установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації. Установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з  додатками 1,  12,  13,  14.
Підйомна допомога військовослужбовцю має одноразовий характер, виплачується при настанні певних подій, не має постійного характеру, передбачено, що вона не входить до складу грошового забезпечення. 
          Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом,  Законом України «Про оплату праці»  та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати: основна заробітна плата, це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата: це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Доречно вказати, що Верховний Суд у постанові від 04.03.2020 року 3  802/1854/17-а визначив, що передбачена  статтею 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  підйомна допомога не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, а є самостійним видом допомоги, яка виплачується за певних умов при переїзді військовослужбовців на нове місце військової служби в інший населений пункт.
У постанові від 22.07.2021 року у справі № 520/4403/2020, Верховний Суд підтвердив, що підйомна допомога не є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, вказано «предметом спору є не здійснення виплати підйомної допомоги, яка не є складовою грошового забезпечення військовослужбовця».
Норми Закону України Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»   не передбачають нарахування та виплати військовослужбовцям підйомної допомоги, але передбачено, що умови оплати праці військовослужбовців у вигляді грошового забезпечення здійснюється згідно Порядку виплати грошового забезпечення, який визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Таким порядком була вищезгадана Інструкція про порядок виплати військовослужбовцям Збройних  Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 370 від 22.10.2001 року, яка окремо рулювала порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям. 
Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002  щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої  статті 124 Конституції України  (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
Норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних  Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 370 від 22.10.2001 року опосередковано встановлюють строк та порядок вирішення спорів щодо виплати або не виплати підйомної допомоги. У такому разі не слід звертатись до норм Кодексу законів про працю України. За правилами Кодексу законів про працю України можливо застосовувати строки давності, у разі коли такі строки не визначені профільними нормами. 
Згідно п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Частиною четвертою  статті 19 КАС  України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
У рішенні Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 818/1688/16, визначено, що спори, де стороною виступає військовослужбовець, є спорами публічної служби. 
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 17.09.2020 року у справі № 160/10857/19 Верховний Суду вказував, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відшкодування фактичних витрат, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування коштів відбувається після звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої      статті 122 КАС України. Тобто, у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду.  
Згідно частин 1, 2, 3, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до  адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.  Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на  публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Таким чином, позов може бути подано в межах строку звернення до  адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи, можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Передбачено, що  для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на  публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. 
Як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
Позивач не був позбавлений можливості та міг звернутись з позовною вимогою до суду у будь-який час, зокрема після відрахування з Житомирського військового інституту імені С.П.  Корольова. Підйомна допомога є одноразовою виплатою, про виплату або не виплату якої особі має бути відомо. ОСОБА_1 як позивач, який вважає, що його право порушене, мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації на підставі яких нормативно-правових актів не було здійснено виплату підйомної допомоги після 10.11.2017 року.
Отже, з дня зарахування на навчання до військового інституту 28.07.2017 року або з дня відрахування ОСОБА_1 10.11.2017 року, коли він здав і вибув до нового місяця служби військової частини НОМЕР_1 у м. Херсон, вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього твердження, може бути обставина, коли без зайвих зволікань, в розумний строк демонстрував свою необізнаність щодо підстав невиплати допомоги та звертався з відповідними заявами. В такому випадку особа може вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву.
Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що строк звернення з позовом складає один місяць з огляду на те, що спір пов`язаний з прийняттям та проходженням публічної служби. Слід враховувати, що спір пов`язаний з отриманням або не отриманням допомоги, яка не є частиною заробітку.
У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду.  Запровадження строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011  визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 року у справі      № 240/12017/19, зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений  законом  строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Верховний Суд вказував, що позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений  законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів; пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. 
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббінгс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії», справа «Каменівська проти України»). Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява №28090/95, пункт 45). 
У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 року, Європейський суд з прав людини встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності, сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.
Європейський суд з прав людини у справах «Салов проти України», «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України» зазначив, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Неможливо безпідставно поновлювати строк звернення до суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 року у справі № 9901/601/19 вказувала, що право на звернення до суду не є абсолютним чи безмежним, а може бути регламентованим. Особа була вільною у виборі способу захисту свого порушеного права і за бажанням могла скористатися правом на оскарження акта у строк, передбачений нормативним процесуальним положенням.
В ухвалі від 18.09.2020 року у справі № 11-119сап20 Велика Палата Верховного Суду вказує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. 
Згідно з частин 1, 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених  частиною другою  статті 123 цього Кодексу.
У разі встановлення порушення строку звернення до суду і якщо надані пояснення позивача, будуть визнані судом безпідставними, суд повертає позовну заяву. Судом першої інстанції було встановлено подання позову з порушенням відведеного строку з дати коли особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що прийнята з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року  в справі №340/6958/21 – залишити  без змін. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та  може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у порядку ст.ст. 328 – 329 КАС України.   
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова