ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/226/22 Справа № 210/429/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
                            суддів                - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю., 

       розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, - 

ВСТАНОВИЛА:

       У січні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що у період з 01.07.1983 року по 19.03.1986 року він працював підземним гірничим робітником, підземним бурильником шпурів на шахті «Северна», правонаступником яких є відповідач ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг». Вказує, що 15.11.2012 року рішенням Українського науково-дослідного інституту промислової медицини йому встановлено професійне захворювання. Спричинена шкода призвела до негативних наслідків морального характеру, зокрема порушення його звичного способу життя, необхідність у постійному лікуванні, неможливість працювати за професією, хвилювання за стан здоров`я в майбутньому. Висновком МСЕК позивачу 18.07.2017 р. було встановлено 55 % втрати професійної працездатності, з яких 30% по ХОЗЛ та 25% по радикулопатії, також встановлено третю групу інвалідності безстроково. Позивач вважає, що працюючи на підприємстві відповідача, він втратив своє здоров`я, та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що його постійно турбує фізичний біль, погане самопочуття, порушення душевної рівноваги. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 180 000 грн, котру просив стягнути з відповідача. 
       Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2021 року позовну заяву задоволено частково.
       Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я 25 000,00 грн без урахування утримання податків, зборів та інших платежів.
       У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
       Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. 
       Не погодившись з даним рішенням суду, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
       В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
       Позивач правом на подачу відзиву, передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористався.
       Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
       Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період із 01.07.1983 року по 19.03.1986 року працював підземним гірничим робітником, підземним бурильником шпурів на шахті «Северна» Рудоуправління ім.Кірова.
       Відповідно до Акту №1 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 грудня 2012 року позивачу було встановлено таке хронічне професійне захворювання як:
       "1.Радикулопатія шийна С5-С7 білатерально та попереково-крижова L5-S1, переважно зліва, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді дв. плечолопаткового періартрозу (ПФС першого ст.), остеоартрозу ліктьових (ПФ першого ст.) і колінних (ПФ першого-другого ст.) суглобів."
       "2.Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), ЛН першого ст."
       Згідно п.16 вищезазначеного Акту, професійне захворювання в тому числі виникло у зв`язку з тим, що ОСОБА_1  працюючи з 01.07.1983 року по 19.03.1986 року в Рудоуправлінні ім..Кірова підземним гірничим робітником, підземним бурильником шпурів, виконував роботу, котра характеризувалася важкою фізичною працею несприятливим мікрокліматом, підвищеною запиленістю повітря робочої зони.
       Відповідно до п.17 вказаного акту, причинами професійного захворювання у позивача являється: робота протягом 10 років 5 місяців в умовах несприятливого мікроклімату, важкої фізичної праці і підвищеного рівня пилу.
       Встановлено, що оглядом МСЕК від 18.07.2017 року позивачу встановлено 55% втрати професійної працездатності, з яких 30% по ХОЗЛ та 25% по радикулопатії, та третю групу інвалідності безстроково.
       Судом встановлено, що в ході неодноразових реорганізацій правонаступником прав та обов`язків шахти "Північна” Рудоуправління ім.Кірова став відповідач ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг». 
       Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1  виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем, зокрема і під час виконання ним трудових обов`язків на підприємствах, правонаступником, яких є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», тому роботодавець зобов`язаний відшкодувати спричинену позивачу втратою здоров`я моральну шкоду.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
       Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
       Так, відповідно до ст.264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов`язком держави.
       Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
       Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
       На час виникнення правовідносин між сторонами відшкодування моральної (немайнової) шкоди було врегульовано статтею 440-1 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року).
       З 01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, статтями 1167, 1168 якого передбачено відшкодування моральної шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, або смертю фізичної особи членам родини померлого.
       Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
       Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
       Події, які породили цивільне право позивача на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, а тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.
       Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо він не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
       Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.
       Як роз`яснено в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
       Згідно роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
       Отже, судом першої інстанції було встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода, в результаті чого останій втратив працездатність в розмірі 55 відсотків, та у зв`язку зі станом свого здоров`я переносить щоденні моральні страждання та переживання.
       Колегія суддів вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди у сумі 25 000 грн належним чином обґрунтований з урахуванням усіх обставин, які визнані судом істотними, з урахуванням розумності та співмірності.
       Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником шахти “Північна” Радоуправління імені Кірова є безпідставними з огляду на наступне.
       Статтею 466 ЦК УРСР передбачено, що в разі реорганізації юридичної особи виплата щомісячних платежів, належних з неї у зв`язку з заподіянням каліцтва, покладається на правонаступників.
       В 1989 році Рудоуправління ім.Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою – Рудоуправління ім.Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України.
       Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22 лютого 1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром.
       28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова.
       30 березня 2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30 березня 2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім.Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат.
       Так згідно з п.п. 1.1-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19 квітня 2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01 квітня 2001 року.
       Пунктами 3.1-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс КДГМК «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01 травня 2001р., які передаються до КДГМК «Криворіжсталь».
       Відповідно до додатку № 1 до наказу № 165 від 19 квітня 2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ «ім. Кірова», що підлягають передачі на баланс КДГМК «Криворіжсталь»» шахта "Північна” на якій працював позивач, відійшла до КДГМК «Криворіжсталь».
       Згідно ст.37 ЦК УРСР при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої. Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої.
       На момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», є належним відповідачем у справі.
       Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником РУ імені Кірова, зокрема шахти «Північна», на якій тривалий час працював позивач, та особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання.
       Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки доказам у справі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
       Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» – залишити без задоволення.
       Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2021 року – залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Головуючий:                                                                В.С. Городнича

       Судді:                                                                         О.В. Лаченкова

                                                                               М.Ю. Петешенкова