УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №277/675/20 Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В. 
Категорія 40 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Трояновської Г.С. 
суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І., 
з участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 277/675/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням внаслідок ДТП
за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп»,   ОСОБА_2  на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 11 серпня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Заполовського В.В. у смт. Ємільчино,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом та з урахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути на свою користь з ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 59 224, 84 грн та моральну шкоду в сумі 100 000 грн, а всього – 159 224 грн; стягнути на свою користь з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна  іншуранс груп» матеріальну шкоду у сумі 100 000 грн, 42 350 00 грн суми страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3% річних від простроченої суми та 11 386, 06 грн шкоди, заподіяної здоров`ю, а всього – 153 736, 06 грн. 
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 30 грудня 2016 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем «Citroen jumpi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 85 км + 800 м автодороги Р49 «Майдан Копищанський - Котлярка» між с. Підлуби та смт. Ємільчине Ємільчинського району Житомирської області на заокругленні автодороги із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, не надав перевагу зустрічному автомобілю «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким він керував, виїхав на зустрічну смугу руху, де сталося зіткнення автомобілів між їх лівими передніми частинами. 
У результаті дорожньо-транспортної пригоди він ( ОСОБА_1 ) отримав тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я.                                                          
Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху.                                                        
Ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 28.07.2020 кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито у зв`язку із закінченням строків давності, а ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України. Цивільний позов у кримінальному провадженні залишено без розгляду та роз`яснено йому право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.               
ОСОБА_1 вказав, що внаслідок ДТП, він витратив значну суму коштів на лікування у розмірі 11386,06 грн та на проїзд до лікарні в смт Ємільчено у зв`язку із лікуванням в сумі 525,84 грн. Також він поніс витрати на транспортування пошкодженого транспортного засобу в сумі 400,00 грн.        
Крім того вказав, що за 11 місяців він втратив заробіток загальним розміром (3200 х 11) - 35200,00 грн. Засобом отримання доходу є його автомобіль, так як основним видом його підприємницької діяльності є надання послуг таксі, на підставі ліцензії на право здійснення перевезень пасажирів. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, проходженням тривалого курсу лікування та виведенням з ладу належного йому автомобіля, він повністю, по даний час позбавлений можливості працювати та втратив основний вид доходу. 
Відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу «Ford Transit» риноква вартість транспортного засобу «Ford Transit» д.н.з. НОМЕР_3 становить 151099,00 грн, а вартість ремонту становить 855757,38 грн. Таким чином ремонт значно перевищує ринкову вартість, отже є недоцільним. Найвища ціна придатних залишків автомобіля становить 28 000 грн.         
Враховуючи викладене, з огляду на розмір завданої матеріальної шкоди - 151099,00 грн, вартості технічно справних залишків автомобіля - 28000,00 грн., вважає що ПрАТ «Страхова компанія Княжа вієнна іншуранс груп» повинна сплатити йому як потерпілій особі, 100000,00 грн. втраченої матеріальної шкоди, а ОСОБА_2 повинен сплатити на його користь різницю між сумою майнової шкоди, послугами перевізника, втратою заробітку, послугами автокрана та вартості технічно справних залишків автомобіля, в розмірі 59 224,84 грн.               
Зазначив, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована згідно полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів на страхову суму забезпеченого транспортного засобу «Citroen jumpi», реєстраційний номер НОМЕР_1 за шкоду, заподіяну життю чи здоров`ю у розмірі 200 000,00 грн., франшиза 0 грн. Тому вважав що ПрАТ «Страхова компанія Княжа вієнна іншуранс груп» повинна сплатити на його користь шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 11 386,06 грн.                    
Також позивачем проведено розрахунок суми страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми та всього нараховано для стягнення з ПрАТ «Страхова компанія Княжа вієнна іншуранс груп» 42 350,00 грн.                                
Зазначив, що ОСОБА_2  своїми діями позбавив його повноцінного життя, чим завдав йому моральних та душевних переживань і страждань.  Вказав, що він мав стабільну роботу та автомобіль, який був засобом для заробітку, завдяки чому він забезпечував себе та свою сім`ю. утримував сім`ю, піклувався про матеріальне забезпечення сім`ї. Він та його сім`я втратили спокій у зв`язку із отриманими внаслідок ДТП травмами та втратою заробітку, що відобразилось на повноцінному житті. Це все виражається в поганому настрої, тривозі, напруженості, страху, невпевненості, порушенні сну, сновидіннях негативного характеру, швидкій втомлюваності, виснаженості, погіршенні пам`яті, уваги. Таких душевних страждань він не може позбутись по сьогоднішній день.               
У зв`язку із наявністю такого психологічного стану він звернувся до Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1 для психологічного обстеження. Враховуючи ступінь завданих йому моральних та душевних страждань у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою з вини ОСОБА_2 , вважає обґрунтованою суму морального відшкодування у розмірі 100000,00 грн.
Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 11 серпня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , завдану йому внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди джерелом підвищеної небезпеки матеріальну шкоду в сумі 59224 (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті двадцять чотири) гривні 84 копійки та моральну шкоду в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, а всього кошти в сумі 109224 (сто дев`ять тисяч двісті двадцять чотири) гривні 84 копійки.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» на користь ОСОБА_1 , завдану йому матеріальну шкоду в сумі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, страхові виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 42350 (сорок дві тисячі триста п`ятдесят) гривень 00 копійок та шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 11386 (одинадцять тисяч триста вісімдесят шість) гривень 06 копійок, а всього кошти в сумі 153736 (сто п`ятдесят три тисячі сімсот тридцять шість) гривень 06 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 00 копійок. 
В решті позовних вимог відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 100 000 грн страхової виплати та з урахуванням встановленого індексу інфляцій за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 42 350 грн. та стягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 11 386 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 59224,84грн. та моральну шкоду в сумі 50 000, а всього кошти в сумі 109224.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ДТП сталася 31.12.2016, із заявою про виплату страхового відшкодування до страхової компанії ОСОБА_1 звернувся 13.01.2021, а цивільний позов в межах кримінального провадження було заявлено 10.01.2018 і лише до ОСОБА_2 . Таким чином, заява про виплату страхового відшкодування подана позивачем із пропуском річного строку, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У поданій апеляційній скарзі,  ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, а також порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази про відмову у виплаті страхового відшкодування ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», тому відсутні підстави для стягнення із нього ( ОСОБА_2 ) понесених витрат на лікування. Вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди є значно завищеним та судом першої інстанції не надано належну оцінку наявним у справі доказам, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. 
ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» до апеляційного суду не з`явилась, на клопотання представника позивача, яке було задоволено апеляційним судом, надала копію страхової справи.
ОСОБА_2 та його представник адвокат Кобрина Н.В. доводи апеляційних скарг підтримали, просили їх задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеному в апеляційних скаргах.
ОСОБА_1 та його представник адвокат Крижанівський В.П. проти доводів апеляційних скарг заперечили, надали пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві та рішенні суду першої інстанції.
Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з огляду на таке.
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що  ОСОБА_2 30 грудня 2016 року біля 17.00 год. керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем «Citroen jumpi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 85 км + 800 м автодороги Р49 «Майдан Копищанський - Котлярка» між с. Підлуби та смт Ємільчине, Ємільчинського району Житомирської області, на заокругленні автодороги із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, не надав переваги зустрічному автомобілю «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , виїхав на зустрічну смугу руху, де сталося зіткнення автомобілів між їх лівими передніми частинами. У результаті дорожньо – транспортної пригоди водій автомобіля «Ford Transit» ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового внутрішньо суглобового перелому зовнішнього виростку лівої плечової кістки зі зміщенням кісткових відломків, синців лівого стегна, в проекції лівого ліктьового суглобу, множинних саден на обличчі та в ділянці лівого стегна, що в своїй сукупності відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а автомобілі дістали механічні пошкодження (а.с. 10 том 1).
Ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 28.07.2020 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК України — у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК України — закрито. Цивільний позов залишено без розгляду та роз`яснено ОСОБА_1 право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства. (а.с. 10-12 том 1).     
Згідно постанови Ємільчинського районного суду Житомирської області від 27.10.2020 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та притягнуто до адімінстративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 10200,00 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік (Т. 1 а.с. 144-149). 
Згідно висновку експерта № 780 від 13.04.2017 судово-медичною експертизою по матеріалам досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12016060160000427 від 31.12.2016 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, згідно з поставленими питаннями, встановлено, що 30.12.2016 о 18 годині 10 хвилин ОСОБА_1 машиною швидкої медичної допомоги був доставлений до приймального відділення КУ Ємільчинської районної ради “Центральна районна лікарня” та був госпіталізований до травматологічного відділення. 03.01.2017 року потерпілий був госпіталізований до травматологічного відділення КУ Житомирської міської ради “Центральна міська лікарня № 1”. Під час огляду в лікувальних закладах у ОСОБА_1 були виявлені тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалого розладу здоров`я. (а.с. 33-34 том 1).   
Відповідно до ксерокопій медичних карт стаціонарного хворого вбачається, що ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування у періоди із 30.12.2016 по 03.01.2017, із 03.01.2017 по 20.01.2017 (а.с. 70, 166-173, 210-247 том 1).                                                     
Із ксерокопій чеків з аптек, накладної ФОП ОСОБА_3 , квитанції Центральної міської лікарні № 1, товарного чеку ФОП ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 витратив кошти на лікування, медичне обладнання, а також добровільний внесок в лікарню на загальну суму 11 392,06 грн. (а.с. 35-39 том 1).    
Фіскальними чеками та квитанціями підтверджено  проїзд позивача до місця лікування на загальну суму 525,84 грн (а.с.71-72,74 т.1).
Згідно зі звітом № 30/01/17 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 23.01.2017 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Ford Transit» реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 19.01.2017 складає 151 099,00 грн. (а.с. 41-49 том 1).                                
ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, основний вид економічної діяльності: надання послуг таксі, платником єдиного податку та має ліцензію на вид господарської діяльності: надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом, дозволений вид робіт: внутрішні перевезення пасажирів на таксі, що підтверджується ксерокопією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААБ № 892853 від 31.03.2014 року, ксерокопією свідоцтва платника єдиного податку серії Б № 270992 від 01.04.2014 року та ксерокопією ліцензії серії АЕ № 422620 від 23.05.2014 (а.с. 75-77 том 1).
Згідно протоколу експертно-психологічного обстеження ОСОБА_1 № 7429 від 29.12.2017 року наслідки ДТП на психічний стан ОСОБА_1 , відповідають важкій формі посттравматичної стресової реакції. Відмічено високий рівень тривоги за сьогодення та майбутнє сім`ї внаслідок високого рівня фіксованості на вирішенні складної ситуації. (Т.1 а.с. 78-81).                                
Із полісу № АК/5088781 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «Страхова компанія Княжа вієнна іншуранс груп». Строк дії полісу з 13.12.2016 по 12.12.2017 включно. (а.с. 82 том 1).  
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись у кримінальному провадженні з цивільним позовом до суду про відшкодування матеріальної і моральної шкоди   ОСОБА_1 заявляв вимоги лише до ОСОБА_2 (а.с.19-27 том 1).
Із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «Страхова компанія Княжа вієнна іншуранс груп» ОСОБА_1 звернувся лише 13 січня 2021 року, про що свідчить заява на виплату та відповідь до ПрАТ «Страхова компанія Княжа вієнна іншуранс груп» Данилку М.І. від 11.02.2021 (а.с. 44, 202, 204).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди в межах заявлених позовних вимог в сумі 59224,84 грн., а також задовольнив позовні вимоги про стягнення з ПрАТ “Українська страхова компанія “Княжа вієнна іншуранс груп” матеріальної шкоди, суми страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, а також відшкодування за шкоду заподіяну здоров`ю на загальну суму 153736,06 грн. Також суд першої інстанції, враховуючи, що автомобіль належний позивачу було пошкоджено в результаті дій відповідача, а пошкодження майна особи у будь-якому разі призводить до душевних страждань, пов`язаних з необхідністю вчинення відповідних дій, спрямованих на відновлення майна або інших дій, спрямованих на відновлення своїх порушених прав, вважав за можливе з урахуванням обставин справи та доводів позивача про заподіяння йому моральної шкоди, стягнути з відповідача ОСОБА_2 , на користь позивача враховуючи вимоги розумності та справедливості грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн.                                                                
Колегія суддів не повністю погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Щодо заявлених вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп».

Спірні правовідносини в даній справі регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-парової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Відповідно до пункту 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IVстраховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього цього Закону ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що дорожньо-транспортна пригода сталася 31.12.2016, а з вимогою про стягнення страхового відшкодування позивач звернулася до страхової компанії 13.01.2021, тобто після спливу річного строку, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову щодо стягнення шкоди, заподіяної майну потерпілого з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», оскільки у останнього відсутній обов`язок з виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5088781 від 12.12.2016.
Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IVцей строк є присічним і поновленню не підлягає.
Тому саме визначений законом строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування. 
Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі № 465/4287/15, провадження№ 14-406цс19.
Таким чином, на час звернення із позовом у ОСОБА_1 відсутні правові підстави для стягнення страхового відшкодування у розмірі 100 000 грн на відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну потерпілого. Таким чином і вимога про стягнення 42 350, 00 грн страхової виплати з урахуванням індексу інфляції не підлягає задоволенню, так як є похідною.
Виходячи із наведеного, суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм матеріального та процесуального права, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, що призвело до помилкового вирішення спору в цій частині, а тому доводи апеляційної скарги ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» є частково обгрунтованими, з огляду на прохальну частину апеляційної скарги. Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з про стягнення матеріальної шкоди, завданої майну потерпілого з вище вказаних підстав.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я в сумі 11386, 06 грн не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається (ч.1 ст. 367 ЦПК України).
Зміст позовної заяви (а.с.121-131 т.1 ) свідчить про те, що вимог до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 100 000грн. позивач не заявляв.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 10 червня 2020 року (справа №357/12491/18) висловив позицію, що винна особа не повинна відшкодовувати шкоду, яка була б відшкодована страховою компанією, в разі дотримання потерпілою особою вимог Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо заявлених позовних вимог  ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення матеріальної шкоди та  втраченого заробітку (упущеної вигоди).

Порядок та умови відшкодування шкоди визначено ЦК України.
Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Частиною 2 та 5 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
У постанові від 15 березня 2018 року у справі №564/2464/14 (провадження №61-5059св18) Верховний Суд дійшов наступного правового висновку: «відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Звертаючись із позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, ОСОБА_1 просив стягнути із ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 59 224, 84 грн, яка складається із наступного: (151 099,00 (ринкова вартість автомобіля «Ford Transit» (матеріальний збиток) – 100 000, 00 (страхове відшкодування ) – 28 000, 00 грн (вартість залишків автомобіля «Ford Transit») + 525,84 грн (кошти, витрачені на проїзд до місця лікування) +400,00 грн ( вартість евакуатора) + 35 200 грн – упущена вигода (втрачений заробіток позивача). 
Позивач не надав доказів на підтвердження оплати автокрана у розмірі 400 грн.
Втрачений заробіток на суму 35 200грн. не підтверджено належними та допустимими доказами, отже наведені суми не можуть бути враховані.
Щодо страхового відшкодування у розмірі 100 000грн. апеляційним судом зроблені висновки, про що зазначено вище. 
Оскільки позивачем залишено пошкоджений автомобіль у своїй власності, то він не ставив вимог про стягнення з ОСОБА_2 його залишків в сумі 28 000грн. на свою користь.
Разом з тим щодо упущеної вигоди необхідно зазначити таке.
Згідно з частиною другою статті 22 ЦК України збитками визначаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Статтею 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викладені необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, основний вид економічної діяльності: надання послуг таксі, платником єдиного податку та має ліцензію на вид господарської діяльності: надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом, дозволений вид робіт: внутрішні перевезення пасажирів на таксі, що підтверджується ксерокопією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААБ № 892853 від 31.03.2014 року, ксерокопією свідоцтва платника єдиного податку серії Б № 270992 від 01.04.2014 року та ксерокопією ліцензії серії АЕ № 422620 від 23.05.2014 (а.с. 75-77 том 1).                                
Відповідно до статті 1198 ЦК України розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців. Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, визначається на підставі даних органу доходів і зборів. Розмір доходу, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, обчислюється виходячи з розміру доходу, який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, у сумах, нарахованих до вирахування податків.
Розмір доходу, втраченого фізичною особою, яка самостійно забезпечує себе роботою (адвокатом, особою, зайнятою творчою діяльністю, та іншими), визначається у порядку, встановленому частинами першою-третьою цієї статті.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до частин п`ятої-сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.  Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, пов`язаному із дорожньо-транспортною пригодою, з 30.12.2016 по 20.01.2017 і з 18.07.2017 по 28.07.2017 (а.с.166,210,233 т.1), в загальному – 31 день.
Згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2016 рік річний дохід ОСОБА_1 становив 20 000грн, а відповідно розмір місячного доходу становив 1666,67грн. (20 000грн.:12 міс).
Отже, колегія суддів вважає доведеною ту обставину, що позивач, отримавши, внаслідок ДТП ушкодження здоров`я середньої тяжкості, що викликало розлад здоров`я та неможливість керування транспортними засобами у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні, втратив реальний дохід в розмірі 1666,67грн. 
Втрата доходу за більш тривалий період матеріалами справи не доведена.
А тому, керуючись принципом диспозитивності, колегія суддів доходить висновку про те, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 25 291,51 грн. майнової шкоди, що складається із 525,84грн. - кошти, витрачені на проїзд до місця лікування; 1666,67 грн. - упущена вигода (втрачений заробіток позивача) та 23099 грн. - сума матеріальної шкоди, завданої майну потерпілого, що є різницею між визначеним експертом розміром матеріального збитку (151099грн.), вимог позивача по страховому відшкодуванню (100 000) грн. та сумою ціни залишків автомобіля після ДТП (28 000грн).
З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції у цій частині і стягнення з відповідача на користь позивача 25 291,51 грн. майнової шкоди.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди із ОСОБА_2 .

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
 Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.  Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Судом першої інстанції встановлено, що позивачу завдано моральної шкоди внаслідок ДТП з вини відповідача, а визначаючи розмір її компенсації в 50 000гривень суд правильно виходив з характеру діяння, негативних наслідків в здоров`ї та житті позивача, тривалості його моральних страждань.
Судом враховано, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості та пошкоджено автомобіль, вартість відновлювального ремонту якого перевищує його ринкову вартість.
При цьому відповідач не надав позивачу будь-якої допомоги, заперечуючи свою вину, призвів до затягування розгляду кримінальної справи, що в свою чергу вплинуло на наслідки розгляду цієї цивільної справи, оскільки в кримінальному судочинстві цивільний позов було залишено без розгляду.
З огляду на наведене колегія суддів не знаходить підстав для зменшення розміру моральної шкоди. 
Доводи в апеляційній скарзі щодо незгоди ОСОБА_2 з обставинами лікування ОСОБА_1 та понесеними у зв`язку з цим витратами, не заслуговують на увагу, оскільки грунтуються на припущеннях та не спростовують медичних виписок, заключень, епікрізів, які містяться в матеріалах справи.
До того ж витрати, пов`язані із лікуванням позивача в розмірі 11 386,06грн. стягнуті не з ОСОБА_2 , а із Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», яка в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувала. 
З огляду на наведене рішення суду першої інстанції  в частині стягнення із ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп»  та  ОСОБА_2 матеріальної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення.
Рішення суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп»  та  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 11 серпня 2021 року скасувати в частині стягнення із Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп»  та  ОСОБА_2 матеріальної шкоди та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_5 завдану йому внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди джерелом підвищеної небезпеки матеріальну шкоду в сумі 25 291,51 гривень.
Відмовити у задоволенні вимог  ОСОБА_1  до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієна іншуранс груп», про стягнення матеріальної шкоди в сумі 100000 грн та страхових виплат з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 42 350 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24.01.2022 .

Головуючий                        Судді