КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
       Єдиний унікальний номер справи: 760/2264/20             Головуючий у суді першої інстанції: Букіна Ю.М.
       Номер провадження: 22-ц/824/1700/2022                         Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И
 
13  січня  2022 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,
при секретарі Качалабі О.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної  справи  за апеляційної скарги  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ніколюк Олена Леонідівна, на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини без дозволу батька, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
В Солом`янський районний суд міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) із  вказаним  позовом, в якому просила надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання без письмового дозволу батька малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1   за  адресою: АДРЕСА_1 з одночасною реєстрацією місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Позовні  вимоги  обгрунтовувала тим, що з лютого 2015 року вона із  дитиною - донькою ОСОБА_3   проживають окремо  від ОСОБА_2 (далі - відповідач), який є її батьком. 
Зазначає, що з 12 липня 2017 року вона разом із дитиною зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .  
Як вказує позивач, з  березня 2019 року вона  із  дитиною  проживають   за  адресою: АДРЕСА_2 . В даному районі  міста Києва, донька ОСОБА_3 з вересня 2016  року  навчається  в спеціалізованій  авіаційно-технологічній  школі № 203,  розташованій  за  адресою: АДРЕСА_3 .  З  вказаного  часу, позивач  неодноразово  зверталась  до  відповідача  про    надання  ним  як  батьком  дитини  письмової  згоди  щодо зняття  з  реєстрації доньки ОСОБА_3 за  адресою: АДРЕСА_1 з одночасною реєстрацією її місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 ,  проте,  відповідач  всупереч  інтересам  дитини,  не  вчинив  жодних  дій щодо зняття її з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 і  такі дії відповідача свідчать про невиконання ним його батьківських обов`язків.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 квітня         2021 року  в  задоволенні  позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини без дозволу батька  відмовлено.
Не  погодившись  із  вказаним  рішенням  суду  першої  інстанції,       ОСОБА_1   оскаржила  його  в  апеляційному  порядку. В  апеляційній  скарзі,  посилаючись  на  незаконність  і  необгрунтованість судового  рішення,  порушення  норм  матеріального  і  процесуального  права,  неповне з"ясування  обставин,  що  мають  значення  для  справи,  просила  рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 квітня 2021 року  скасувати,  ухвалити  нове,  яким, її позовні вимоги  задовольнити  в  повному  обсязі.
В  доводах  апеляційної  скарги  вказує на   те,  що  суд першої інстанції не  взяв  до  уваги те,  що  на  час  ухвалення Солом`янським районним судом міста Києва і на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не  існує  жодного  судового  спору  між  батьками  щодо  визначення  місця  проживання  доньки ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також  зазначає,  що  відповідач,  будучи  обізнаним  про  розгляд  судової  справи,  не  скористався  правом  на  подання  відзиву,  письмових  заперечень  щодо  наведених  позивачем  обставин  у  позовній  заяві,  що  свідчить   про  визнання  відповідачем  обставин,  наведених  у позові.
Крім  того,  звертає увагу апеляційного суду на порушення  судом першої інстанції при розгляді справи  норм  процесуального  права,  що  виразилось  у  не допуску  у судове  засідання  05.04.2021 року  представника  позивача          Ніколюк О.Л .
Відповідач ОСОБА_2   правом  на  подання  відзиву  на  апеляційну  скаргу  не  скористався.
В заяві  до  апеляційного  суду  від 11.11.2021  року, відповідач  погодився  на  надання  ним  згоди  на зняття з реєстрації місця проживання доньки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 з одночасною реєстрацією її місця проживання за адресою: АДРЕСА_2   при  умові  оформлення  на  доньку Ѕ частини власності  на  цю  квартиру  без  права  продажу  до  досягнення дитиною повноліття  або  при  умові  придбання  позивачем  на  ім'я  доньки ОСОБА_3 квартири.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення  представника  позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить  до  висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню,  виходячи  із  наступного.
Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.
Судом встановлено, що 17.06.2009 року між ОСОБА_2 та              ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві                   (а.с. 27).
Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2   у сторін народилась донька ОСОБА_3                     (а.с. 28).
У свідоцтві про народження, батьками малолітньої ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначені  сторони у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28 жовтня                2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 29).
Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи від      25.05.2018 року, виданої виконавчим комітетом Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 із 12.07.2017 року по теперішній час              (а.с. 32).
Згідно з  довідкою про реєстрацію місця проживання особи від        12.07.2017 року, виданої виконавчим комітетом Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1   із     12.07.2017 року (а.с. 33).
В Довідці Спеціалізованої авіаційно-технологічної школи № 203 Святошинського району м. Києва від 22.02.2019 року № 01-23/31 вказано, що ОСОБА_3   дійсно навчається у 3-В класі Спеціалізованої авіаційно-технологічної школи № 203 Святошинського району м. Києва (а.с. 35).
Як вбачається з Довідки про реєстрацію місця проживання особи № 319773 від 24.07.2018 року, ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою:     АДРЕСА_4 , приватний будинок (а.с. 30).
Згідно із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 з 01.03.2019 року належить на праві власності ОСОБА_1 . (а.с. 36).
Відділом  з  питань реєстрації  місця  проживання/перебування  фізичних  осіб  Святошинської районної в місті Києві державної  адміністрації         17.12.2019 року проведено процедуру  скасування одночасного зняття з  реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , приватний будинок та реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 громадянки ОСОБА_1 (а.с.47).
Ухвалюючи  рішення  про відмову  у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що у порядку визначеному законом, місце проживання неповнолітньої доньки було визначено разом з матір`ю та/чи з даного питання є розпорядження органу опіки та піклування;  матеріали справи не містять доказів того, що позивач зверталася до органу реєстрації із заявою про зміну реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1   та позивачу було відмовлено у здійсненні зміни реєстрації місця проживання доньки у зв`язку із тим, що відповідачем не було надано згоду на реєстрацію місця проживання дитини або відповідач відмовився надавати таку згоду.  Крім того,  суд  вказав,  що  позивачем не доведено ту обставину, що остання позбавлена можливості здійснити зміну реєстрації місця проживання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із ненаданням відповідачем згоди на реєстрацію місця проживання дитини.
Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За правилами ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Статтею 27 Конвенції «Про права дитини» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 18 даної Конвенції, повинен бути забезпечений принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
В ст. 33 Конституції України зазначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.
Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (пункт 67), «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» (пункт 45).
Відповідно до  ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року         № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні «Хабровські проти України» від 17.01.2016 року Суд зазначив, що важливою метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку державних органів. Крім того, існують позитивні обов`язки, властиві ефективному "дотриманню" права на повагу до сімейного життя. В обох контекстах треба зважати на справедливий баланс, який слід зберігати між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому; та в обох контекстах держава користується певною свободою розсуду.
Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1                        ст. 161 СК України).
Частиною першою ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
За змістом ч. 4 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.
Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.
За приписами п. 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року №1077, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто.
При проживанні батьків за різними адресами, для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. У разі якщо місце проживання другого з батьків зареєстровано в межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці територіального підрозділу, яким розглядається заява про реєстрацію місця проживання дитини, інформація перевіряється цим територіальним підрозділом або надається адресно-довідковим підрозділом відповідного територіального органу ДМС.
Згідно з п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 (далі - Правила) у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами, місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
В п. 36 Правил зазначено,  що  у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами, зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла    14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Отже, виходячи з вищезазначених норм закону, згода другого з батьків на реєстрацію місця проживання або зняття з реєстрації  місця  проживання дитини, яка не досягла 14 років, є обов`язковою.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно  до  ч. 4 ст. 263 ЦПК України  при  виборі  і  застосуванні  норми  права  до  спірних  правовідносин  суд  враховує  висновки  щодо  застосування  відповідних  норм  права,  викладені  в  постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у  справі                     № 752/2951/20 щодо  подібних  правовідносинах  зазначено, що у відповідності до положень пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року     № 207 у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами, місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Чинним законодавством передбачено право одного з батьків у разі відсутності згоди іншого вирішити це питання в судовому порядку.
При вирішенні судом даної категорії справ, підлягає з`ясуванню питання, чи була вказана відмова одного з батьків безпідставною, або ж вона викликана певними обставинами.
Колегія  суддів    вважає,  що  суд  першої  інстанції,  прийшовши  до  висновку  про  відсутність  підстав  для  задоволення  позову, не з"ясував,  з  яких  причин  відповідач  відмовив  позивачу  у  наданні  згоди  на зміну  реєстрації неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , чи  є ця вимога безпідставною та чи відповідає  вона  вимогам  закону  та забезпечує найкращі інтересів дитини.
З`ясовуючи  вказане  питання  на  стадії  апеляційного  розгляду,   колегія  суддів,  врахувавши  позицію  відповідача у  даній  справі,  висловлену  ним  у  письмовій  заяві до  апеляційного суду від 11.11.2021  року,  відсутність  судового  спору   між сторонами  щодо  визначення  місця  проживання  дитини,  вважає,  що   відмова  відповідача - батька  дитини  у  наданні  згоди  на зміну  реєстрації  місця  проживання  неповнолітньої  дитини  є безпідставною  та   необгрунтованою.
Посилання  відповідача  на  те,  що  він  надасть  згоду на  зміну  реєстрації  місця  проживання  доньки  ОСОБА_3   за  умови  оформлення  позивачем  на  ім"я доньки  Ѕ частини власності  на квартиру АДРЕСА_5 , без  права  продажу  до  досягнення дитиною повноліття  або  при  умові  придбання  на  ім"я  доньки ОСОБА_3   хоча-б  однокімнатної  квартири  не  можуть  вважатись  такими,  що  заслуговують  на  увагу  і  відповідають  вимогам  закону.
Так,  відповідно  до ст. 18 Закону України «Про охорону  дитинства»        держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.
Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Статтею 173 СК України  визначено,  що  батьки і  діти,  зокрема  ті,  які  спільно  проживають,  можуть  бути  самостійними  власниками  майна.
Вбачається,  що  на  час  ухвалення  оскаржуваного  рішення  суду,  донька сторін - ОСОБА_3   досягла 12 річного  віку.
Придбана  ОСОБА_1 01.03.2019  року  квартира АДРЕСА_5 ,  є  двокімнатною. Позивач  проживає  у  вказаній  квартирі  із  донькою ОСОБА_3 .
Відповідачем  не  надано доказів  того,  що    санітарно-гігієнічні    та  побутові  умови  у  вказаній  квартирі  є  неналежними,  та   донька ОСОБА_3   висловлює  наміри  щодо набуття  права  власності  на  вказану  квартиру,  або  придбання  на  її  ім`я  іншого  житла.    
Крім  того,  як  вбачається  із  матеріалів  справи,  позивач ОСОБА_1  в  порядку досудового  врегулювання  спору  12.12.2019 року направила  відповідачу  за  місцем  його  реєстрації  лист  з  проханням  надати  письмову згоду  на  зміну  місця  реєстрації  дитини (а.с.39-40).  
 В ході  розгляду  справи відповідач  вказану  обставину не  спростував.
Дані обставини підтверджують, що позивач дотрималася вимог ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини  та  обрала  спосіб  захисту  порушеного  права  відповідно  до  вимог  ст.ст. 15, 16 ЦК  України.
Позивач не приховувала дитину та вживала заходи щодо повідомлення відповідача по справі щодо наміру зняття з реєстрації місця проживання дитини  та  реєстрації  її  місця  проживання  із  матір"ю  дитини.
Оскільки  відповідач  ОСОБА_2 , як  батько  дитини, безпідставно  не  надав  згоди матері  доньки  ОСОБА_3 - ОСОБА_1   на  зміну  реєстрації  місця  проживання неповнолітньої дитини,  тому, такі дії відповідача щодо невизначеності реєстрації місця проживання ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1   за фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю, на думку колегії суддів суперечать її інтересам та суттєво обмежують реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька підлягають задоволенню.
Статтею 12 ЦПК України  визначено. що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідач ОСОБА_2 , обставини  справи,  наведені  позивачем та надані нею письмові  докази  на  їх  підтвердження  не  спростував,  умов  надання  ним  згоди  на  зміну  реєстрації  проживання  неповнолітньої  доньки   належним  чином  не  обгрунтував,  а  тому повинен  нести  ризик  невчинення  ним,  як  відповідачем,   процесуальних  дій  у  даній  справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Так  як  суд  першої  інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права,  колегія приходить  до  висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду  першої  інстанції  з ухвалення нового про задоволення позовних вимог.
Відповідно  до  ст. 141 ЦПК  України  підлягають  стягненню  із  відповідача  на  користь  позивача  судові  витрати,  які  складаються  із  судового  збору  за  подання  позову  в  сумі 840,80 грн., судового  збору  за  подання  апеляційної  скарги  в  сумі 1 260 грн.  та  витрат   позивача   на  правову  допомогу   в  сумі  16 000 грн.  згідно  розрахунку  суми  судових  витрат  та  письмових  доказів  на  підтвердження  їх  понесення  позивачем (а.с.57-60, 100-102).  Розмір  витрат  на  оплату  послуг  адвоката  в  розмірі  16 000 грн.  колегія  суддів  вважає  співмірними  із  складністю  справи  та  виконаних  адвокатом  робіт (наданих  послуг).
Керуючись ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ніколюк Олена Леонідівна, задовольнити.
Рішення  Солом`янського районного суду міста Києва від 05 квітня          2021 року скасувати, ухвалити  у  справі  нове  рішення,  яким позовні  вимоги  ОСОБА_1 задовольнити.
Надати  дозвіл на  зняття  з реєстрації місця проживання без дозволу батька малолітньої дитини ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3   за  адресою: АДРЕСА_1 з одночасною реєстрацією місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса  реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 )  на користь ОСОБА_1                        ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 )  судові  витрати  у  розмірі  18 100 (вісімнадцять  тисяч сто) гривень 00 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та  може  бути  оскаржена до Верховного Суду  протягом  тридцяти  днів.

Головуючий:                                                                         О.П. Коцюрба

Судді:                                                                                     І.М.Білич

                                                                                               Т.А. Слюсар