ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 січня 2022 року           справа №360/475/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів  Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року  у справі  № 360/475/21 (головуючий І інстанції Кисельова Є.О., повний текст складений у м. Сєвєродонецьку Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Луганській області  (далі - ГУ ДПС у Луганській області, відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу № Ф-2005-52 від 12.11.2020 року. 
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 року у задоволенні позову – відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення матеріального, процесуального права. Вважає, що не повинен сплачувати єдиний внесок до 12.02.2020 року, оскільки до цієї дати був звільнений згідно пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464, тому спірна вимога є протиправною.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Позивач був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця з 27.10.2010 року, перебував на обліку як платник податків в ГУ ДПС у Луганській області, Сєвєродонецьке управління, ДПІ у м. Сєвєродонецьку (м. Сєвєродонецьк), 01.03.2021 року здійснено реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи – підприємця за власним рішенням (а.с. 67-68).
За даними інтегрованої картки позивача за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 станом на 31.10.2020 року за позивачем обліковується заборгованість з єдиного внеску в сумі 39939,04 грн. (а.с. 32-40).
ГУ ДПС у Луганській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2020 року № Ф-2005-52 з єдиного внеску на суму 39939,04 грн., у тому числі недоїмка – 39599,04 грн., штрафи – 340 грн. (а.с. 6).
Заборгованість з єдиного внеску виникла за період з 26.02.2013 року по 19.10.2020 року, в тому числі штрафні санкції застосовано у 2013 році (а.с. 42, 44-48).
27.11.2020 позивач оскаржив вимогу до Державної податкової служби України (а.с. 7-9).
Рішенням Державної податкової служби України від 18.12.2020 року № 35693/6/99-00-06-03-01-06 вимогу ГУ ДПС у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2020 № Ф-2005-52 залишено без змін, скаргу ФОП ОСОБА_1 – без задоволення (а.с. 10).
За п.п. 1, 12 ч. 2 статті 6 Закону України від 08.07.2010 року  № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі – Закон № 2464-VI) платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.
Згідно абз. 1, 2  ч. 8 статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
За п. 6 ч. 1 статті 1 вказаного Закону  недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Стаття 25 Закону № 2464-VI регламентує заходи впливу та стягнення, частина перша якої передбачає, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього    Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього    Закону    зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
За пп. 8 п. 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII внесено зміни до Закону № 2464-VІ, а саме: підпункт «б» розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 такого змісту: «Платники єдиного внеску, визначені    статтею 4 Закону №  2464-VI, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у    статті 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 №405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI, на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим    Законом    за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.
Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у    статті 2 Закону № 1669-VII, де проводилася антитерористична, операція визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».
Згідно Закону України від 02.03.2015 року № 219-VIII пункт 9-3 вважається пунктом 9-4 розділу VIII Закону № 1669-VII.
Пунктом 28 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016 року, виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669-VІI, але його положення були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до    Закону №2464-VI, а зміни безпосередньо до Закону № 2464-VI  щодо виключення (або викладення в новій редакції тощо) пункту 9-4    розділу VIII цього Закону внесені не були.
Пункт 9-4 розділу VIII Закону №2464-VI виключено згідно із Законом N 440-IX, який набрав чинності з 13.02.2020 року.
Таким чином, законодавець передбачив пільгові умови щодо застосування до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, в яких здійснюється антитерористична операція (АТО/ООС).
Виходячи зі змісту пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, застосування відповідної пільги пов`язується з моментом закінчення антитерористичної операції, оскільки диспозиція відповідної норми передбачає, що підставою для її застосування є факт подачі заяви таких платників до контролюючого органу, але не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
Водночас недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку у відповідних контролюючих органах визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.
Виходячи з комплексного аналізу норм пункту  9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, можна зробити висновок, що, хоча звернення із відповідною заявою передбачено як підстава для звільнення від виконання обов`язку щодо сплати єдиного внеску, останнє є додатковою умовою для реалізації права на списання недоїмки і в подальшому не нарахування штрафних санкцій та пені на суми несвоєчасної сплати зобов`язань по єдиному внеску. На користь цього свідчить  те, що диспозиція норм зазначеного пункту адресована, в першу чергу, саме суб`єктам владних повноважень щодо не незастосування до визначених в цьому пункті осіб заходів відповідальності за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Таким чином, враховуючи ретроспективну дію норм пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, що запроваджує відповідну пільгу починаючи з моменту набрання законної сили Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 до набрання законної сили Законом № 440-IX, механізм реалізації відповідного інституту поширювався на період з 14 квітня 2014 року до 13    лютого  2020 року, а фактична реалізація вказаної норми в процесі правозастосування не пов`язана виключно з моментом подачі відповідним платником податків заяви про її застосування в силу нормативного закріплення алгоритму дій контролюючих органів в процесі дії відповідної норми.
Отже, починаючи з 13 лютого 2020 року скасовано встановлений Законом №  2464-VI механізм пільгового оподаткування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платників податків, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком зазначеним у    статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція.
Подальше врегулювання законодавцем особливостей адміністрування  єдиного соціального внеску для  відповідних платників податків не передбачені, що є наслідком поширення дії норм Закону №    2464-VI в загальному порядку, в тому числі заходів впливу та стягнення передбачених статтею 25 цього Закону.
Відповідно до статті 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.
Відповідно до абзацу 3 пункту 5 статті    11    «Прикінцевих та перехідних положень» Закону№ 1669-VIIперелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Кабінетом Міністрів України.
Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» (втратило чинність), від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено, м. Сєвєродонецьк, Луганської області.
Позивач знаходиться на обліку в ГУ ДПС у Луганській області (м. Сєвєродонецьк, Луганської області).
Згідно розрахунку суми заборгованості спірна вимога охоплює період з 26.02.2013 року по 19.10.2020 року.
Таким чином, зазначеною вимогою позивачу визначено обов`язок сплатити єдиний внесок, у тому числі за період з 14.04.2014 року по 12.02.2020 року, впродовж якого позивач в силу пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI від виконання обов`язків платника єдиного внеску, визначених частиною другою статті 6 Закону №2464-VI, був звільнений.
На виконання ухвали апеляційного суду відповідачем повідомлено про списання податкового боргу зі сплати єдиного внеску позивача за період з 01.01.2017 року по 30.11.2020 року на підставі рішення про списання боргу від 04.05.2021 року № 323/12-32-13-05-27/3396909815, внаслідок чого сума боргу за вимогою від 12.11.2020 року № Ф-2005-52 з єдиного внеску на суму 39939,04 грн. зменшилася та складає 4350,30 грн. (сальдо станом на 01.10.2013 року).
Таким чином, суму боргу за період до 14.04.2014 року списано на суму 35588,74 грн.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про визнання протиправною та скасування спірної вимоги про сплату боргу з єдиного внеску за період з 09.02.2018 року по 19.10.2020 року на суму 35588,74 грн., у зв`язку зі списання податкового боргу.
Щодо періоду недоїмки з єдиного внеску з 26.02.2013 року по 13.02.2014 року в сумі 4350,30 грн., колегія суддів зазначає, що в цій частині спірна вимога є правомірною.
Апеляційним судом враховано правову позицію Верховного суду в постанові від 26.10.2021 року у справі № 360/1594/20.
Щодо доводів позивача про недотримання відповідачем форми документа при складанні спірної вимоги у зв`язку з відсутністю печатки з Державним Гербом України.
За ч.ч. 1, 6 статті 20 Конституції України державними символами України є Державний Прапор України, Державний Герб України і Державний Гімн України.
Опис державних символів України та порядок їх використання встановлюються законом, що приймається не менш як двома третинами від конституційного складу Верховної Ради України.
Позивач вважає, що на час розгляду справи в суді такого Закону Верховна Рада України не прийняла, державний символ, який використовується державними органами, «тризуб» затверджено постановою Верховної Ради України від 19.02.1992 року № 2137-XII як малий герб України, головний елемент великого герба України.
Позивач стверджує, що використання інших символів замість встановленого законом опису Державного Герба України заборонено імперативними приписами статей 8, 19, 20 Конституції України, вважає, що оскаржена ним вимога, скріплена печаткою із зображенням тризуба замість Державного Герба України, є недійсним документом та не тягне правових наслідків.
Суд не погоджується з такою позицією позивача, оскільки малий герб України тризуб як елемент великого герба України, дійсно, затверджено не законом, а постановою Верховної Ради України від 19 лютого 1992 року № 2137-XII (Постанова № 2137), тобто до прийняття Конституції України від 28 червня 1996 року.
Пункт 1 цієї постанови передбачає кольорове та схематичне зображення герба до неї додаються.
За п. 2 Постанови № 2137 зображення Державного герба України поміщується на печатках органів державної влади і державного управління, грошових знаках та знаках поштової оплати, службових посвідченнях, штампах, бланках державних установ з обов`язковим додержанням пропорцій зображення герба, затвердженого пунктом 1 цієї Постанови.
Згідно ч.ч. 3, 4 статті 20 Конституції України Великий Державний Герб України встановлюється з урахуванням малого Державного Герба України та герба Війська Запорізького законом, що приймається не менш як двома третинами від конституційного складу Верховної Ради України. Головним елементом великого Державного Герба України є Знак Княжої Держави Володимира Великого (малий Державний Герб України).
Опис державних символів України та порядок їх використання встановлюються законом, що приймається не менш як двома третинами від конституційного складу Верховної Ради України (частина шоста статті 20 Конституції України).
За ч. 2 статті 8 Конституції України Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).
Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України від 28.06.1996 року).
Після набрання чинності Конституцією України від 28.06.1996 року Верховна Рада України закону щодо встановлення опису державних символів України та порядку їх використання відповідно до вимог частини шостої статті 20 Конституції не приймала.
Таким чином, відповідач використовує зображення малого герба України, затвердженого пунктом 1 постанови Верховної Ради України від 19.02.1992 року № 2137-XII, на своїй печатці державного органу України, що не суперечить вимогам статті 20 Конституції України від 28.06.1996, оскільки її норми не мають зворотної дії в часі і розповсюджуються лише на закони та інші нормативно-правові акти, які приймаються на її основі і повинні відповідати їй (тобто, які прийняті після набрання чинності самою Конституцією).

Отже, суд першої інстанції внаслідок порушення норм матеріального права,  частково неправильно вирішив справу, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції –  скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням сплаченого позивачем судового збору за подання позову – 908 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі – 809,02 грн. пропорційно від задоволеної суми позову – 89,10 % .
Керуючись ст. ст. 195, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року  у справі  № 360/475/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки)  – скасувати.
Прийняти нову постанову.
Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) – задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 12.11.2020 року № Ф-2005-5 на суму недоїмки 35588,74 грн. (тридцять п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім гривень 74 копійки).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 809,02 грн. (вісімсот дев`ять  гривень 02 копійки).
Повний текст постанови складений 24 січня 2022 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко

            Судді:                                                                                              А.В. Гайдар

                                                                                                                     Е.Г. Казначеєв