УХВАЛА
про відмову у відводі судді
17 лютого 2022 року 
м. Київ
справа №761/26688/20
провадження №Зі/990/18/22
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Єзерова А.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Рибачука А.І. у справі №761/26688/20 за позовом ОСОБА_1 до Вищого адміністративного суду України, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
у с т а н о в и в:
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Вищого адміністративного суду України, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, у якому просив:
- визнати протиправною відмову відповідача-1 у здійсненні належного розрахунку стажу судді Вищого адміністративного суду України ОСОБА_1 та не встановлення своєчасно 70 відсотків надбавки за вислугу років;
- зобов`язати відповідача-1 встановити 70 відсотків надбавки за вислугу років ОСОБА_1 , яка дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в разі виходу у відставку з 02.07.2015, визначивши стаж роботи на посаді судді з урахуванням пільгового стажу учасника бойових дій - 30 років і 1 день;
- зобов`язати відповідача-1 провести перерахунок заробітної плати та виплатити наявну заборгованість за період з 02.07.2015 по 12.07.2016;
- зобов`язати відповідача-1 видати ОСОБА_1 розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням загального стажу роботи на посаді судді станом на 12.07.2016 - 31 рік 6 днів;
- зобов`язати видати довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 (з урахуванням 70 відсотків надбавки за вислугу років) за 2016-2020 роки;
- зобов`язати відповідача-1 відкликати попередньо видані довідки за 2016-2020 роки та проінформувати про це відповідача-2;
- визнати протиправною відмову відповідача-2 у здійсненні належного перерахунку стажу судді у відставці ОСОБА_1 , зміни відсотків надбавки за вислугу років і проведенні перерахунку й виплати наявної заборгованості щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за весь період, починаючи з 2016 року;
- зобов`язати відповідача-2 внести зміни в розпорядження стосовно загального стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 з урахуванням пільгового стажу учасника бойових дій з 29 років 6 місяців 7 днів на 31 рік 6 днів;
- зобов`язати відповідача-2 змінити розмір доплати за вислугу років з 60 відсотків на 70 відсотків для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ;
- зобов`язати відповідача-2 здійснити перерахунок і виплатити виниклу заборгованість ОСОБА_1 з 12.07.2016 з урахування проведених виплат без обчислення граничного розміру пенсії.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2021 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача-1 провести перерахунок заробітної плати та виплатити наявну заборгованість за період з 02 липня 2015 року по 12 липня 2016 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2021, яке було залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2021, позовні вимоги задоволено частково, внаслідок чого:
- визнано протиправною відмову Вищого адміністративного суду України у здійсненні належного розрахунку стажу судді Вищого адміністративного суду України ОСОБА_1 та не встановлення своєчасно 70 відсотків надбавки за вислугу років;
- зобов`язано Вищий адміністративний суд України встановити 70 відсотків надбавки за вислугу років ОСОБА_1 , яка дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в разі виходу у відставку з 02 липня 2015 року, визначивши стаж роботи на посаді судді з урахуванням пільгового стажу учасника бойових дій 30 років і 1 день;
- зобов`язано Вищий адміністративний суд України видати ОСОБА_1 розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням загального стажу роботи на посаді судді станом на 12 липня 2016 року - 31 рік 6 днів;
- зобов`язано Вищий адміністративний суд України видати ОСОБА_1 довідку, згідно якої суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 258131,25 грн., у тому числі: посадовий оклад (з урахуванням коефіцієнта -1,25) - (2118 х 50 х 1,25) 132375,00 грн.; доплата за вислугу років (70%) - 92662,50 грн.; перебування на адміністративній посаді - 0, науковий ступінь (15%) - 19856,25 грн.; робота, що передбачає доступ до державної таємниці (10%) - 13235,50 грн.;
- визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у здійсненні належного перерахунку стажу судді у відставці ОСОБА_1 , зміни відсотків надбавки за вислугу років та проведенні перерахунку і виплати наявної заборгованості щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за весь період, починаючи з 2016 року;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві внести зміни в розпорядження стосовно загального стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 з урахуванням пільгового стажу учасника бойових дій з 29 років 6 місяців 7 днів на 31 рік 6 днів;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві змінити розмір доплати за вислугу років з 60 відсотків на 70 відсотків для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату виниклої заборгованість ОСОБА_1 з 12 липня 2016 року з урахування проведених виплат без урахування граничного розміру пенсії;
- у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
У грудні 2021 року Вищий адміністративний суд України звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2021 у справі №761/26688/20.
Ухвалами Верховного Суду від 07.02.2022 відкрито касаційне провадження за скаргою Вищого адміністративного суду України та зупинено виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2021 у справі №761/26688/20 до закінчення його перегляду у касаційному порядку.
14.02.2022 на адресу Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача у справі №761/26688/20 Рибачука А.І.
В обґрунтування заявленого відводу ОСОБА_1 посилається на те, що суддя Рибачук А.І. продемонстрував упередженість та необ`єктивність частково задовольнивши заяву скаржника про зупинення дії оскаржуваних судових рішень, оскільки судові рішення в цій справі оскаржуються лише в частині вимог, які стосуються Вищого адміністративного суду України, а тому клопотання скаржника про зупинення виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2021, зокрема в частині вимог, які стосувалися Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, задоволенню не підлягало.
Верховний Суд ухвалою від 15.02.2022 заяву про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Рибачука А.І. у справі №  761/26688/20 визнав необґрунтованою та з огляду на потребу розв`язання питання про наявність підстав для відводу судді передав її до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який розглядатиме відповідне питання.
Згідно з частиною четвертою статті 40 КАС України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
17.02.2022 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду заяви про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Рибачука А.І визначений суддя Єзеров А.А.
Розглядаючи правове питання, яке порушене у заяві про відвід судді, Верховний Суд бере до уваги таке.
Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.
Частина перша статті 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 КАС України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):
1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;
2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;
3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;
5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, а саме: неприпустимою є повторна участь судді в розгляді адміністративної справи.
Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.
Слід зазначити, що приписи статті 36 КАС України містять узагальнений перелік найпоширеніших обставин, доведення наявності яких може бути підставою для відводу судді.
У цьому світлі Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.
Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд касаційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:
(і) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;
(іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).
Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.
Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.
Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.
Одночасно Верховний Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід судді-доповідача Рибачука А.І., Верховний Cуд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.
Зокрема, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 КАС України).
Схожа позиція висловлена й Радою суддів України у рішенні від 07.09.2017 №46, в пункті 2 якого зазначено, що наявність судового рішення, яке ухвалене судом в іншій справі у подібних правовідносинах, або за участю тих самих сторін, або з процесуальних, чи інших питань у тій самій справі не породжує у діяльності судді конфлікту інтересів.
Наведені заявником аргументи стосовно ухвалення суддею Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Рибачуком А.І. ухвали про зупинення виконання судового рішення у справі №761/26688/20, є незгодою скаржника з процесуальним рішенням судді, що у значенні вказаних вище імперативних приписів частини 4 статті 36 КАС України не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.
Водночас Верховний Суд зауважує, що у заяві про відвід не доведені будь-які факти прояву суддею поведінки, яка б свідчила про його упередженість чи небезсторонність у цій справі.
Тому аргументи, якими ОСОБА_1 мотивує свою заяву про відвід судді-доповідачу Рибачуку А.І. не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цим суддею.
Інших обставин, визначених статтею 36 чи статтею 37 КАС України, які б свідчили про особисту упередженість судді Рибачука А.І., або його необ`єктивність під час розгляду справи №761/26688/20 ОСОБА_1 у своїй заяві теж не довів, а Верховний Суд під час розгляду відповідної заяви таких обставин не встановив.
З огляду на наведене слід відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід від участі в розгляді справи №761/26688/20 судді-доповідача Рибачука А.І.
Керуючись положеннями статей 36, 39, 40, 256 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в:
1. Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Рибачука А.І. від участі в розгляді справи №761/26688/20.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не оскаржується.

Суддя                                                                                                              А.А. Єзеров