У Х В А Л А        
18 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 201/10946/16-ц
провадження № 61-1994ск22
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротуна В. М. розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду 
м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу «Дніпровський обласний госпіталь ветеранів війни», правонаступником якого є комунальне підприємство «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» Дніпропетровської обласної ради, третя особа - начальник комунального закладу «Дніпровський обласний госпіталь ветеранів війни» Дудник Сергій Петрович, про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення зарплати за час вимушеного прогулу і заробітку за час затримки поновлення на роботі, моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
31 січня 2022 року до Верховного Суду подано касаційні скарги ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду 
м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень.
Заявники порушують питання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 
2021 року отримано ОСОБА_1 лише 31 грудня 2021 року, на підтвердження викладених обставин до касаційної скарги додано копію довідки 

 
Дніпровського апеляційного суду.
Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Враховуючи те, що наведені підстави пропущення строку на касаційне оскарження є поважними, процесуальний строк підлягає поновленню.
Разом з цим, подані касаційні скарги не можуть бути прийняті касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки заявниками на порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційних скарг не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Разом з цим, згідно з правовою позицією, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа № 910/4518/16), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - в справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.
Окрім цього, відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 755/12623/19, спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI.
Таким чином, заявники звільнені від сплати судового збору в частині вимог щодо визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте в частині вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди їм необхідно сплатити судовий збір.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено, що з 01 січня 2016 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1 378,00 грн.
Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних 

осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до підпункту сьомого пункту 1 частини другої статті 4 Закону України Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду справляється у розмірі, що становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Враховуючи те, що 1 відсоток від ціни позову становить менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому розмір судового збору за подання касаційної скарги становить 1 102,40 грн ((1 378,00 грн ? 0,4) ? 200%) з кожного заявника.
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/ Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.
За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи наведене, касаційні скарги підлягають залишенню без руху з наданням заявникам строку для усунення вказаного недоліку.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
У Х В А Л И В:
Поновити ОСОБА_1 та його представнику ОСОБА_2 , строк на касаційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року. 
Касаційні скарги ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 15 грудня 2021 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 18 березня 2022 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційні скарги  вважатимуться неподаними та будуть повернуті заявникам.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                   В. М. Коротун