ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/13481/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,     
за участю секретаря судового засідання  Ліненко А.О.,
розглянувши у відкритому 
судовому засіданні в м. Дніпро 
апеляційну скаргу                               фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року (головуючий суддя – Ніколайчук С.В.) в адміністративній справі

за позовом                                         фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 

до                                                   Головного управління Державної податкової служби в Дніпропетровській області

про                                                   визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:
Фізична особи-підприємець ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби в Дніпропетровській області (далі – Відповідач), в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 28.10.2020 року за №000059/04-36-09-03/ НОМЕР_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 44 000 грн. 00 коп.
В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, вказав, що на підставі матеріалів досудового розслідування, виділених з кримінального провадження, встановлено порушення ст. 11, 18 Закону України №481/95-ВР. Тому, відповідно до абз. 17, 19 ч. 2 ст. 17 Закону України №481/95-ВР посадовими особами головного управління ДПС в Дніпропетровській області прийнято рішення застосувати до Позивача фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 44000,00 грн., а саме: 17000,00 грн. - за зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка, 17000,00 грн. - за зберігання тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка, 10000, 00 грн. - за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої. Позивач зазначає, що передумовою застосування до суб`єкта господарювання рішення про застосування фінансових санкцій є наявність необхідних доказів на підтвердження порушення таким суб`єктом вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, однак таких доказів не має. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с.74-77).
Рішення суду обґрунтовано, зокрема, тим, що Відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин при прийнятті оскаржуваного рішення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Позивач, із посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що невідомо на якій підставі суд встановив наявність обставин щодо зберігання саме алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка. Судом не враховані доводи щодо відсутності у Відповідача доказів (чеку, квитанції) реалізації алкогольних напоїв в магазині.
Представник Позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу. 
Представник Відповідача заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги.
Заслухавши в судовому засіданні представників сторін, кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований 12.03.2001 року як платник податку на додану вартість, перебуває на обліку як платник податків в Синельниківській ДПІ (Синельниківський район), Дніпровсько-Новомосковське управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
Листом №1617/7/04-97-04-04 від 09.10.2020 року ГУ ДФС у Дніпропетровській області «Про направлення матеріалів на адресу ДПС у Дніпропетровській області» направлено матеріали для розгляду питання щодо застосування фінансових санкцій відносно ФОП ОСОБА_1 .
У вказаному листі зазначено, що 11.09.2020 року співробітниками управління оперативно-розшукової діяльності ГУ ДФС у Дніпропетровській області спільно із слідчими СУ ГУ ДФС у Дніпропетровській області на підставі рішення суду проведено обшук у приміщенні магазину розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому здійснює фінансово-господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 у сфері роздрібної торгівлі продуктами харчування, алкогольними/безалкогольними напоями та тютюновими виробами.
Торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами здійснюється на підставі відповідних ліцензій:
-          Ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №04120308202003618 від 01.07.2020 року, термін дії з 07.07.2020 року до 07.07.2021 року;
-          Ліцензія на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами №04120311202003413 від 01.07.2020 року, термін дії з 07.07.2020 року до 07.07.2021 року.
За результатами проведеного обшуку виявлено та вилучено алкогольні напої та тютюнові вироби невідомого походження, на яких були відсутні марки акцизного податку встановленого зразка: 67 скляних пляшок горілки об`ємом по 0,5 літри кожна з яких 18 пляшок без марок акцизного податку; 20 пачок цигарок без марок акцизного податку.
28 жовтня 2020 року Відповідачем прийнято рішення про застосування фінансових санкцій №000059/04-36-09-03/2649520699, яким до Позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 44 000, 00 грн., а саме: 
17000,00 грн. - за зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка;
17000,00 грн. - за зберігання тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка;
10000,00 грн. - за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої.
Відповідно до змісту вказаного рішення за результатами перевірки стану дотримання вимог законодавства під час провадження діяльності, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів у ФОП ОСОБА_1 на підставі виділених із кримінального провадження №32020040000000012 матеріалів досудового розслідування встановлено порушення ст. ст. 11, 18 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального.
Правомірність рішення про застосування фінансових санкцій ГУ ДПС у Дніпропетровській області №000059/04-36-09-03/2649520699 від 28.10.2020 року є предметом судового розгляду у даній справі.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі – Закон №481/95-ВР) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.
Статтею 1 Закону №481/95-ВР визначено, що алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.
Статтею 17 Закону №481/95-ВР передбачено відповідальність за порушення норм цього закону.
До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі:
виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень;
оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі №818/1194/18, адміністративне провадження №К/9901/854/19, сформулював висновок, відповідно до якого особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Статтями 73, 74, 75, 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено критерії, яким мають відповідати докази: належність, допустимість, достовірність, достатність.
Відповідно до статті 83 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.
Зважаючи на те, що Законом №481/95-ВР встановлено санкцію за зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка, яку у спірних правовідносинах застосовано до Позивача оскаржуваним рішенням, Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, мають бути доведені відповідні обставини, що стали підставою для висновку про допущення порушення із боку Позивача.
Дослідивши матеріали справи суд апеляційної інстанції констатує відсутність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що Позивачем у спірних правовідносинах здійснювалось зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка.
Відповідачем не доведено, що вилучене майно у Позивача за результатами проведеного обшуку дійсно підпадало під визначення алкогольних напоїв у розумінні статті 1 Закону №481/95-ВР. 
Самі лише посилання у документах, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення Відповідача, на вилучення у Позивача алкогольних напоїв у контексті спірних правовідносин є недостатніми, оскільки дані посилання перебувають в межах розумного сумніву.
Із матеріалів справи вбачається, що питання стосовно проведення експертизи відносно вилученого у Позивача в ході обшуку Відповідачем не вирішувалось та, відповідно, результати таких експертиз у матеріалах справи відсутні.
Таким чином зберігання Позивачем алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка не знайшло свого підтвердження відповідними доказами.
Стосовно застосованого до Позивача штрафу внаслідок зберігання тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 15 Закону №481/95-ВР зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.
В адміністративному позові Фізична особи-підприємець ОСОБА_1 посилається на те, що тютюнові вироби було вилучено в підсобному приміщенні серед особистих речей продавця.
Із протоколу обшуку від 11 вересня 2020 року вбачається, що обшуком підсобного приміщення встановлено два блоки цигарок по 10 пачок в кожному з назвою «PULL», які не мають марок акцизного податку.
Враховуючи наведене, зважаючи, зокрема, на зазначену підставу адміністративного позову та з огляду на те, що місцезнаходженням відповідних виробів було підсобне приміщення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність доказів, підтверджуючих ту обставину, що вилучені за результатами обшуку тютюнові вироби дійсно належали і зберігались саме Позивачем. Переконливих у процесуальному сенсі доказів даної обставини Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано.
За таких обставин, самі лише посилання Відповідача на зберігання Позивачем тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка суд апеляційної інстанції оцінює критично, керуючись при цьому стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Щодо застосованого до Позивача штрафу внаслідок роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
За змістом статті 1 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування.
У матеріалах справи відсутні докази здійснення Позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої, що вказує на недоведеність даної обставини.
У рішенні по справі «Пол та   Одрі Едвардс проти   Сполученого   Королівства» (Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom) Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень, згідно з якою національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus №32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus №32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria №38780/02).
Враховуючи те, що порушення, у зв`язку із якими Відповідачем прийнято оскаржуване рішення, не знайшли свого підтвердження належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, дане рішення є протиправним і має бути скасовано.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на вищевикладене та з урахуванням наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог, колегія суддів здійснює розподіл судових витрат шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 44118658) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок, з яких: 908 грн. судовий збір за подання позовної заяви, 1362 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 243, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року по справі №160/13481/21 – скасувати.
Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 28 жовтня 2020 року за №000059/04-36-09-03/ НОМЕР_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 44000 грн. 00 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 44118658) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
В повному обсязі постанова складена  19 січня 2022  року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов