Дата документу 16.12.2021 Справа № 333/5925/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
     Єдиний унікальний №333/5925/20                Головуючий у 1 інстанції Круглікова А.В. 
Провадження № 22-ц/807/2740/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
16 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Полякова О.З.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -
В С Т А Н О В И ЛА:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є її батьками та перебувають у зареєстрованому шлюбі.
Вона проживає разом з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні.
На даний час вона досягла повноліття та навчається в Запорізькому національному університеті на факультеті журналістики з денною формою навчання на платній основі.
Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі ј частини всіх видів доходу відповідача до досягнення нею 23 річного віку. 
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у зв`язку з продовженням навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 26.10.2020 року до закінчення навчання останньою, але не більше як до досягнення нею 23 років.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 840.80 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 01.08.2013 року під час розгляду Комунарським районним судом м. Запоріжжя цивільної справи №333/902/13-ц сторони у справі уклали мирову угоду, якою вирішили питання стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки – ОСОБА_2 за період з 13.04.2013 року до 13.04.2024 року, тобто до досягнення дитиною 23 років з урахуванням майбутнього її навчання. 01.08.2013 року ОСОБА_3 написала відповідачу розписку про отримання нею аліментів на утримання доньки, претензій до ОСОБА_1 вона не має та мати не буде. З цих підстав, ОСОБА_3 звернулась до начальника ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва про закриття виконавчого провадження у зв`язку з повною виплатою ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Крім того, з відповідними заявами ОСОБА_3 звернулась до ВДВС Комунарського району м. Запоріжжя. Зазначені заяви посвідчені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу. На думку відповідача, зазначеною заявою, розпискою та мировою угодою підтверджується факт сплати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки – ОСОБА_2 як до досягнення нею повноліття, так і до досягнення нею 23 років.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.
Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі.
Вказане встановлено рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2013 року, що в силу приписів ч.4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає (а.с. 34).
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 2).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю – ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .
13.08.2018 року між ЗАПОРІЗЬКИМ НАЦІОНАЛЬНИМ УНІВЕРСИТЕТОМ, в особі ректора Фролова М.О., який діє на підставі статуту, та ОСОБА_3 укладено договір про надання освітніх послуг №76, предметом якого, згідно з п. 1.1., є надання освітньої послуги. Виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання одержувача освітньої послуги, а саме: денна форма навчання, факультет журналістики, 2018/2019-2021/2022 навчальні роки, кількість семестрів – 8, освітній ступінь «Бакалавр», 1 курс, І семестр, галузь знань: «Журналістика», освітня програма: «Реклама і зв`язки з громадськістю» (а.с. 3-4).
ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на її утримання у зв`язку з продовженням навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення з позовом до суду і до закінчення навчання останньою, але не більше як до досягнення нею 23 років.
Положеннями статті 199 СК України визначено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
В апеляційній скарзі та у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 посилався на те, що сплатив на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки – ОСОБА_2 за період з 13.04.2013 року до 13.04.2024 року, тобто до досягнення дитиною 23 років з урахуванням майбутнього її навчання, про що 01.08.2013 року ОСОБА_3 написала відповідача розписку про отримання нею аліментів на утримання доньки, претензій до ОСОБА_1 вона не має та мати не буде.
Встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2013 року по цивільній справі №333/763/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 щомісяця, у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набуло законної сили 26.03.2013 року (а.с. 34).
В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя на розгляді перебувала цивільна справа №333/902/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
01.08.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено мирову угоду, відповідно до змісту якої відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити аліменти на утримання ОСОБА_2 в повному обсязі, а ОСОБА_3 підтвердила, що претензій матеріального характеру до ОСОБА_1 з приводу поділу спільного майна подружжя не має та не буде мати. Також, аліменти на утримання ОСОБА_2 до 13.04.2024 року ОСОБА_3 отримано повністю (які стягнуто рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2013 року, справа №333/763/13-ц) (а.с. 22).
Відповідно до розписки від 01.08.2013 року, на яку посилається відповідач, як на доказ, що підтверджує отримання ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини до досягнення останньою 23 років, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 175 000 грн., що еквівалентно 21 500 доларів США, в якості компенсації внаслідок поділу спільної сумісної власності подружжя. Розділ майна вважає справедливим. Претензій матеріального характеру до ОСОБА_1 не має і не буде мати. Аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 отримала в повному обсязі (а.с. 23).
Відповідно до заяв ОСОБА_3 на адресу начальника ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва від 01.08.2013 року(а.с. 23) та 02.08.2013 року (а.с. 24), та на адресу ВДВС у Комунарському районі м. Запоріжжя від 30.07.2013 року (а.с. 24), у зв`язку із добровільним виконанням ОСОБА_1 рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2013 року по цивільні справі №333/763/13-ц про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до 13.04.2024 року, заявник просила закрити виконавчі провадження.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаними доказами підтверджується факт добровільного та завчасного виконання ОСОБА_1 обов`язку, покладеного на нього рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2013 року, про сплату аліментів до досягнення ОСОБА_2 лише до повноліття.
Жодних доказів того, що підтверджують факт надання ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання повнолітньої ОСОБА_2 у зв`язку з продовженням нею навчання, матеріали справи не містять та відповідачем не надано.
Судом першої інстанції обґрунтовано відхилені доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 отримала 175 000 грн., що еквівалентно 21 500 доларів США, в якості аліментів до досягнення дитиною 23 років, оскільки, згідно з розпискою від 01.08.2013 року, зазначені кошти є компенсацію внаслідок поділу спільної сумісної власності подружжя (а.с. 23).
Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на період навчання останньої, але не більше як до досягнення нею 23 років.
Встановлюючи розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, судом першої інстанції з урахуванням приписів статей 182, 200 СК України. враховано, що відповідач має нормальний стан здоров`я та є працездатною особою, доказів того, що його матеріальний стан не дозволяє виконати рішення суду, відповідачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції надано не надано.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, а також матеріальний та сімейний стан платника та одержувача аліментів, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача.
Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст.89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст.374,375,381, ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: