П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 квітня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 657/918/20	
Головуючий в 1 інстанції: Максимович І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді – доповідача	Кравця О.О.	
судді –	Зуєвої Л.Є.	
судді – 	Коваля М.П.	
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 11 листопада 2021 року по справі №657/918/20, прийнятого за правилами загального позовного провадження у складі судді Максимович І.В., за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

19 червня 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ Держпродспоживслужби в Херсонській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №3 від 04 травня 2020 року.
Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 11 листопада 2021 року позов був задоволений.

II.          КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ  ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 11 листопада 2021 року ГУ Держпродспоживслужби в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просив його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги апелянт, обґрунтовує тим, що суд 1-ї інстанції присвячує більшу частину рішення Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, ветеринарної медицини затвердженої наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10 квітня 2019 року № 182 (далі по тексту Інструкція) та зазначає, що відносно ФОП ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення Головним управлінням повинен складатися протягом двадцять чотири години. Зазначені твердження приводять до неправильного застосування норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що судом 1-ї інстанції неправильно застосовано норму матеріального права оскільки Головним управлінням винесено постанову від 04 травня 2020 року №3 та притягнуто до відповідальності ФОП ОСОБА_1 згідно Закону України 2042, тим паче в Інструкції на яку посилається суд читко визначено, що посадова особа компетентного органу застосовує цю інструкцію у разі порушення законодавства у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, ветеринарної медицини, за яке Кодексом України про адміністративне правопорушення передбачено адміністративну відповідальність передбаченні статтями 42-1. 42-2. 107-107-2, 166-22.188-22.238. Крім того, Закон України 2042 є профільним законом Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області, яким визначається порядок проведення планових та позапланових заходів та притягнення до відповідальність юридичних та фізичних осіб підприємців за порушення законодавства про харчові продукти та корми.
Також апелянт звертає увагу на те, що під час проведення позапланового заходу 16 квітня 2020 року посадовим особам Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області гр. ОСОБА_2 було надано довіреність якою ФОП ОСОБА_1 останню уповноважив представляти свої інтереси в органах Державної служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Тобто, висновок суду 1-ї інстанції, що акт та протокол не підписувалися ОСОБА_1 і зазначені матеріали перевірки не підписувалися уповноваженою ним на то особою, на думку апелянта, є необґрунтованими.
Апелянт зазначає, що твердження суду 1-ї інстанції про відсутність роз`яснення прав та обов`язків особи щодо якої складено протокол, або її представника є безпідставними оскільки в протоколі від 21 квітня 2020 року № 002 уповноваженим представником надано пояснення у яких відображено припис не виконали, у зв`язку з хворобою чоловіка ОСОБА_1 .
Крім того, на думку апелянта, незрозумілим є твердження суду 1- інстанції щодо заборони проведення перевірок з 12 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року, у зв`язку із встановленням карантину на всій території України.
Апелянт також вважає необґрунтованим задоволення вимог позивача щодо стягнення витрат на професійну допомогу в сумі 3000 грн.
09.02.2022 року Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким він вважає, що судове рішення суду 1-ої інстанції є законним та обґрунтованим , підлягає залишенню без змін , а апеляційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. 

III.          ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: 

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2022  року відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2022 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: 

IV.          ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Судом першої інстанції було встановлено, що в період з 25.11.2019 по 29.11.2019 на підставі наказу Головного управління від 20.11.2019 № н/4688 та направлення Головного управління від 20.11.2019 №4002 проведено плановий захід державного контролю у формі аудиту постійно діючих процедур, заснованих на принципах НАССР.
За результатом проведеної перевірки контролюючим органом складено акт від 26.11.2019 № 4688/123 та припис щодо усунення порушень вимог законодавства у сфері безпечності окремих показників якості харчових продуктів, ветеринарної медицини від 28.11.2019 № 29-1-37/44( а.с. 65).
За результатами проведеного позапланового заходу на підставі наказу від 13.04.2020 № /1469-20 ( а.с.63) складено відповідний акт від 16.04.2020 №1469/80( а.с. 66-75) , в якому зазначено перелік порушень, що свідчить про невиконання вимог пропису та протокол про порушення Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин» законодавства про харчові продукти та корми від 21.04.2020 №002( а.с.76-78) .
23 квітня 2020 року було підписане повідомлення про розгляд справи 04 травня 2020 року о 14.00 год за адресою: м.Херсон , вул.Перекопська ,17(а.с.79).
04 травня 2020 року головним державним інспектором ГУ Держпродспоживслужби в Херсонській області Шевченко С.А. було винесено постанову про накладення штрафу №3, згідно якої позивача ОСОБА_1 притягнуто  до адміністративної відповідальності за п.19 ч.1 ст. 65 Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин» та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 23615,00 грн.( а.с.80-81)
V.  РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ТА ОЦІНКА СУДУ :
Згідно із положеннями ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.п. 1, 2, 7 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа – це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір – це спір, зокрема, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Частиною третьою статті 3 КАС України встановлено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 124 Конституції України передбачає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
Частинами першою, п`ятою та шостою статті 125 Конституції України встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.
Згідно з частиною першою статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Чинною редакцією ч. 1 ст. 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним підсудні:
1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;
2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо:
оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій;
уточнення списку виборців;
оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум;
оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;
3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо:
примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства;
примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;
затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;
продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;
затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні;
затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті;
5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».
Відповідно до частини 2 статті 20 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою ст. 20 КАС України.
Частиною 3 статті 27 КАС України встановлено, що підсудність окремних категорій адміністративних справ визначається цим Кодексом. Зокрема статтею 286 КАС України визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Так, частиною 1 статті 286 КАС України встановлено, зокрема, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 КАС України місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди) вирішують адміністративні справи як суди першої інстанції, крім випадків, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.
За загальним правилом територіальної підсудності (ч. 1 ст. 25 КАС України) адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.318 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25 - 28 цього Кодексу.
Згідно ст.15 Закону  України, від 29.06.2004,  № 1906-IV "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Згідно з принципом сумлінного дотримання міжнародних договорів Україна виступає за те, щоб й інші сторони міжнародних договорів України неухильно виконували свої зобов`язання за цими договорами. 
Згідно ст.14 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, вчинену у частині політичних положень (преамбула, стаття 1, розділи I, II, VII) від 21 березня 2014 року в м. Брюсселі та у частині торговельно-економічних і галузевих положень (розділи III, IV, V, VI) 27 червня 2014 року в м. Брюсселі, ратифікованої Законом України, від 16.09.2014,  № 1678-VII "Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони", в рамках співробітництва у сфері юстиції, свободи та безпеки Сторони надають особливого значення утвердженню верховенства права та укріпленню інституцій усіх рівнів у сфері управління загалом та правоохоронних і судових органів зокрема. Співробітництво буде спрямоване, зокрема, на зміцнення судової влади, підвищення її ефективності, гарантування її незалежності та неупередженості та боротьбу з корупцією. Співробітництво у сфері юстиції, свободи та безпеки буде відбуватися на основі принципу поваги до прав людини та основоположних свобод.
Європейська Конвенція про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція)  , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР  від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України  є частиною національного законодавства.
Згідно ч.1  ст.6 Конвенції  , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” від 23.02.2006 року ,суд  при вирішенні справи керується принципом верховенства права,  відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими   цінностями   та   визначають   зміст  і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип  з  урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. 
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (див., рішення у справі “Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі” (Podbielskiand PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62  та у справі “Воловік проти України” (Volovik v. Ukraine) від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03.). 
Термін "встановленим  законом"  у  статті  6  Конвенції   (   995_004   ) спрямований  на гарантування  того,  "що  судова  гілка  влади  у демократичному суспільстві  не  залежить  від  органів  виконавчої влади,  але  керується законом,  що приймається парламентом" (див. рішення у справі "Занд проти Австрії"  (Zand  v.  Austria),  заява N 7360/76,  доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року). У країнах з кодифікованим правом організація судової  системи  також  не  може бути  віддана  на розсуд судових органів,  хоча це не означає,  що суди  не  мають  певної  свободи   для   тлумачення   відповідного національного  законодавства (див.  рішення у справі "Коем та інші проти  Бельгії"  (Coeme and Others  v.  Belgium),  NN  32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96, п. 98, ECHR 2000-VII). Фраза "встановленого законом" поширюється  не  лише  на  правову  основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.  У рішенні  у  справі  "Занд  проти Австрії",  що  згадувалось  раніше, Комісія  висловила думку,  що термін  "судом,  встановленим  законом"  у  пункті  1   статті  передбачає  "усю  організаційну  структуру судів,  включно з (...) питаннями,  що  належать  до  юрисдикції  певних  категорій  судів (...)".( додатково див.п.23 -24 рішення ЄСПЛ у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Заяви N 29458/04 та N 29465/04) від  20 липня 2006 року.

(1)          Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Апеляційний суд зазначає, що предметом спору в цій справі є постанова № 3 від 04.05.2020 року про накладення штрафу за порушення Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин». Оскаржувана постанова була винесена відповідачем з посиланням на приписи ст. 65 Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин».
При цьому, апеляційний суд зауважує, що чинне законодавство України не дає чіткого визначення поняття адміністративної відповідальності.
Відповідно до п. 22 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.
Відповідальність за порушення Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин», а також провадження у справах про порушення цього Закону, законодавства про харчові продукти та корми, встановлені безпосередньо самим Законом України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин».
Згідно з частиною третьою статті 2 КУпАП його положення поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законодавством, ще не включеним до цього Кодексу.
Притягнення до юридичної відповідальності, зокрема до відповідальності за порушення законодавства про харчові продукти та корми, здійснюється у певному порядку, на підставі положень ст. 66 Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти та корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин», якими встановлюються процесуальні норми, які стали органічною частиною законодавства про юридичну відповідальність за порушення законодавства про харчові продукти та корми.
Враховуючи наведене, на переконання апеляційного суду, відповідальність за порушення Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин», законодавства про харчові продукти та корми є окремими видом юридичної відповідальності, зокрема є публічно-правовою, відмінною від адміністративної відповідальності, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір, який виник між сторонами, в цій справі за приписами ст. 20 КАС України має розглядатись місцевим загальним судом, оскільки предметом спору не є рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.
Апеляційний суд, керуючись принципом верховенства права, практикою ЄСПЛ, як джерела права, вимогами чинного процесуального закону та враховуючи практику Верховного Суду ,  вважає, що  вказана  справа не  належить до предметної юрисдикції загального місцевого суду суду, який в цьому випадку , у  розумінні статті  6  Конвенції, не є «судом встановленим законом».
Таким чином, враховуючи вищенаведені норми Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд зазначає, що справа, яка переглядається апеляційним судом, підлягає розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства судом першої інстанції -  Херсонським окружним адміністративним судом (як за місцезнаходженням відповідача, так і за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача). 
На момент апеляційного розгляду , розпорядженням Верховного Суду № 11/0/0-22 від 18.03.2022 року   територіальна підсудність судових справ, підсудних Херсонському окружному адміністративному суду – визначена за  Одеським окружним адміністративним судом.
У зв`язку із вищевикладеним , апеляційний суд не надає оцінки іншим доводам апеляційної скарги. 

(2) Висновки апеляційного суду:

Суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що неправильне застосування судом 1-ої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи призвели до неправильного вирішення справи, та про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення суду 1-ої інстанції та ухвалення нового судового рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю до Одеського  окружного адміністративного суду.
Керуючись ст.8,19,55 Конституції України, ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3, 6, 7, 139, 242, 271, 272, 286, 292, 308,311,315,318, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Херсонській області – задовольнити частково.
Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 11 листопада 2021 року – скасувати.
Справу направити на розгляд за предметною підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання та не підлягає   оскарженню  в касаційному порядку.

          Повне судове рішення складене та підписане  08 квітня 2022 року.

Головуючий суддя 	 	Кравець О.О.	
Судді	    	Коваль М.П.   Зуєва Л.Є.