СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року                                     м. Харків                        Справа № 905/839/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В. , суддя  Чернота Л.Ф.
за участю секретаря судового засідання  Новікової Ю.В.
за участю представників сторін
від позивача – адвокат Єфременко О.О., довіреність №14-13 від 15.01.2021 
від відповідача – не з`явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції матеріали апеляційної скарги Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради “Маріупольтепломережа” (вх.№3419 Д/3) та матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (вх. 3420 Д/З ) на рішення Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 у справі №905/839/21 (повний текст рішення складено та підписано 11.10.2021, суддя Фурсова С.М.)
за позовом Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ
до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради “Маріупольтепломережа”, м. Маріуполь, Донецька область
про стягнення заборгованості у розмірі 44 458 500,39 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради “Маріупольтепломережа” про стягнення заборгованості у розмірі 44   458 500,39 гривень, з яких: 40 413   014,84 гривень – основний борг; 2 816 314,81 гривень – інфляційні втрати; 1 229 170,74 гривень – 3% річних (т.1, а.с.1-5).
Позов обґрунтований тим, що між позивачем та відповідачем укладено Договір №9072/1920-ТЕ-6/1 від 15.10.2019 постачання природного газу, відповідно до якого позивач зобов`язався поставити відповідачу природний газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води, а відповідач мав оплатити газ на умовах цього договору. Як стверджував позивач, відповідач оплату здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання та зумовив звернення позивача до суду для захисту свого порушеного права.
Ухвалою господарського суду від 17.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 905/839/21, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. 
Рішенням Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 позовні вимоги Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради “Маріупольтепломережа” про стягнення заборгованості у розмірі 44  458  500,39 гривень, з яких: 40 413  014,84 гривень – основний борг; 2  816 314,81 гривень – інфляційні втрати;              1 229 170,74 гривень – 3% річних – задоволені частково.
Стягнуто з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради “Маріупольтепломережа” на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” заборгованість у розмірі 44  458 354,73 гривень, з яких:                  40  413 014,84 гривень – основний борг; 2 816 314,76 гривень – інфляційні втрати;                                 1  229 025,13 гривень – 3% річних; судовий збір в сумі 666 875,33 гривень.
В частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних у сумі 145,61 гривень та інфляційних втрат у сумі 0,05 гривень відмовлено (а.с. 166-173).
Рішення господарського суду обґрунтовано тим, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за поставлений газ відповідно до договору №9072/1920-ТЕ-6/1 від 15.10.2019 обґрунтовані та належним чином доведені, отже підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 40 413014,84 гривень.
Судом перевірено розрахунок заявлених інфляційних втрат та встановлено, що позивачем вірно визначені періоди таких нарахувань по кожному зобов`язанню окремо, але є арифметично не вірним. За перерахунком суду розмір інфляційних втрат складає 2816314,76 гривень.
Також судом зазначено, що з огляду на приписи ст.7 Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення” в редакції Закону України “Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу” (дата набрання чинності 29.08.2021), вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних нарахованих у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого газу у період жовтня 2019 року – у сумі 145,61 гривень задоволенню не підлягають, оскільки часткова оплата зобов`язань за жовтень 2019 року була здійснена до 01.06.2021.
Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача у відзиві на позовну заяву про необхідність повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, оскільки відповідач визнав позов частково у сумі основного боргу, про що зазначено у відзиві, а тому з урахуванням приписів ст. 130 ГПК України відсутні правові підставі для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подані позову.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач,  Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради “Маріупольтепломережа” звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд змінити рішення Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 у справі №905/839/21 в частині вирішення питання щодо розподілу судового збору та встановити, що 50% від суми судового збору, визначеної від його суми пропорційно розміру визначених позовних вимог, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету (т.1, а.с.177-180).
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскільки відповідачем було підтверджено суму основного боргу за договором №9072/1920-ТЕ-6/1 від 15.10.2019, тобто фактично частково визнано позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, на думку скаржника 50% від суми судового збору, визначеної від його суми пропорційно розміру визнаних позовних вимог, підлягає поверненню позивачу за ухвалою суду з державного бюджету. 
Також апелянт вважає, що при вирішенні питання щодо розподілу суми судового збору необхідно враховувати, що спір виник у справі №905/839/21 не у наслідок неправомірних дій відповідача, вини підприємства у виникненні заборгованості немає, оскільки з боку останнього вжито усі можливі заходи щодо виконання зобов`язань за договором. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2021 року сформовано колегію у складі: Радіонова О.О. – головуючий суддя (доповідач), судді: Зубченко І.В., Чернота Л.Ф.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради “Маріупольтепломережа”, м.Маріуполь, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 у справі №905/839/21.  Встановлено учасникам справи строк до 02.12.2021 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання всім учасникам справи, призначено справу до розгляду на 15.12.2021 о 10:00   годині (а.с.188-189).
Відзив на апеляційну скаргу ККП «Маріупольтепломережа» від позивача до суду апеляційної інстанції не надійшов.
Позивач, АТ «НАК «Нафтогаз України» також не погодився з рішенням Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 у справі №905/839/21 та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, разом з клопотанням про поновлення строку, в якій просить суд поновити АТ “НАК Нафтогаз України” строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 у справі №905/839/21 та прийняти апеляційну скаргу до провадження. Скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 у справі №905/839/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 145,61 грн 3% річних та 0,05 грн інфляційних втрат та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги АТ “НАК Нафтогаз України” задовольнити повністю. Судові витрати покласти на відповідача (т.1, а.с.221-231).
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що застосування Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» до спірних відносин є неправомірним. 
Скаржник зазначає, що 29.08.2021 набули чинності зміни та доповнення до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», внесені Законом України від 14.07.2021 №1639, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення.
Виходячи з аналізу положень ст. 3 цього Закону, учасниками процедури врегулювання заборгованості (яка включає у себе і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючи підприємства, включені до реєстру. 
Таким чином, для процедури врегулювання заборгованості шляхом реструктуризації, необхідною умовою є включення до реєстру, в якому буде міститись інформація щодо кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до вимог цього Закону.
Отже, на думку скаржника, для врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії особа, яка має право на таку процедуру, повинна вчинити відповідні дії для включення її до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (в тому числі за договором постачання природного газу від 15.10.2019 №9072/1920-ТЕ-6/1), однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідач не є учасником процедури врегулювання заборгованості у розумінні вказаних норм права.
Скаржник вважає, що законом не передбачено автоматичного списання нарахованих сум інфляційних нарахувань, 3% річних, а відповідач не перебуває в реєстрі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств центрального водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, тобто не є учасником процедури врегулювання заборгованості відповідно до Закону №1730, а тому відсутні підстави для застосування такої процедури до відповідача та списання заборгованості, що є предметом даного спору у відповідності до процедур, передбачених  Законом №1730, а також та обставина, що станом на 01.06.2021 відповідачем основний борг не сплачено, його розмір становить 40  413 014,84 грн.
          Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.11.2021 року сформовано колегію у складі: Радіонова О.О. – головуючий суддя (доповідач), судді: Зубченко І.В., Чернота Л.Ф.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 (головуючий суддя-доповідач Радіонова О.О.) апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” від 17.11.2021 у справі № 905/839/21 залишено без руху, з метою усунення недоліків,  протягом 10 днів з моменту отримання ухвали, шляхом надання до суду  доказів сплати судового збору у розмірі 3 405,00 грн. 
У встановлений судом строк на адресу Східного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про усунення недоліків, у якому останній надав докази сплати судового збору у розмірі 3 405, 00 грн, що свідчить про виконання скаржником вимог ухвали суду від 17.11.2021.
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 поновлено АТ“НАК “Нафтогаз України” пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 у справі №905/839/21.  Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ “НАК “Нафтогаз України”  на  рішення Господарського суду Донецької області від  30.09.2021 року у справі №905/839/21. Апеляційні скарги  ККП "Маріупольтепломережа" та АТ “НАК “Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 року у справі                 №905/839/21 об`єднати в одне апеляційне провадження для сумісного розгляду. Встановлено строк до 14.12.2021 включно  для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання всім учасникам справи. Призначено справу до розгляду на 15.12.2021 о 10:00 годині. 
10.12.2021 від представника позивача, адвоката Єфременко о.О. до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 у справі №905/839/21 клопотання представників позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
14.12.2021 до Східного апеляційного господарського суду від відповідача, ККП Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, АТ «НАК «Нафтогаз України», у якому останній просить суд апеляційну скаргу АТ «НАК «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 у справі №905/839/21 в частині відмови у стягненні 3% річних у сумі 145,61 грн та інфляційних у сумі 0,05 грн без змін. 
Апеляційну скаргу ККП «Маріупольтепламережа» задовольнити у повному обсязі та змінити рішення Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 у справі №905/839/21 в частині вирішення питання щодо розподілу судового збору та встановити, що 50% від суми судового збору, визначеної від його суми пропорційно розміру визнаних позовних вимог, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. 
Також, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить суд з урахуванням протиепідемічних заходів, запроваджених COVID-19, відкласти розгляд справи на іншу дату (т.2, а.с. 13-16).
Відзив розглянутий судом апеляційної інстанції та долучений до матеріалів справи. 
Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи №905/839/521 на іншу дату, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Частиною першою   статті 13 Господарського процесуального кодексу України    встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
          Відповідно до частини першої    статті 216 Господарського процесуального кодексу України    суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою    статті 202 цього Кодексу.
          За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом. 
Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (статтями 202 ГПК України).
Водночас участь  представників учасників справи у засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою згідно із законом (ст. 202,216,270 ГПК України); не визнавалась вона такою і судом.
Крім цього згідно з частиною статті 197 ГПК України (із змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ) під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
Проте відповідного клопотання відповідачем заявлено не було. 
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Ухвалою суду від 17.11.2021 доведено до відома учасників справи, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.
Представник позивача  у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, проти апеляційної скарги відповідача заперечував.
Відповідач  у судове засідання суду не з`явився, був повідомлений про час та місце судового засідання належним чином.
Відповідно до вимог ст. ст.   222,    223 ГПК   України       судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу       та складено протокол судового засідання.
Відповідно до ч.1   ст. 269 ГПК України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши представника позивача у режимі відеоконференції, розглянувши апеляційні скарги та матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд    апеляційної інстанції встановив наступне.
15 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (далі – Постачальник) та Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради “Маріупольтепломережа”  (далі – Споживач) укладено Договір постачання природного газу № 9072/1920-ТЕ-6/1 (далі – Договір), за змістом якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору (т.1, а.с. 10-19).
Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. Договору).
Відповідно до п. 2.1. Договору Постачальник передає Споживачу у жовтні 2019 – квітні 2020  року замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 8874,3 тис. кубічних метрів, в тому числі по місяцях: жовтень 2019  - 151,4 тис.куб.м., листопад 2019 -  1485,7 тис.куб.м, грудень 2019 - 1817,4 тис.куб.м., січень 2020 - 2011,1 тис.куб.м., лютий 2020 - 1658,2 тис.куб.м., березень 2020 - 1373 тис.куб.м., квітень 2020 - 3775 тис.куб.м.
Постачальник передає Споживачу у загальному потоці природний газ власного видобутку та/або імпортований газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи.
Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання – передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ (п.3.1 Договору).
За умовами п.3.8 Договору приймання – передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання – передачі газу.
Споживач в акті приймання – передачі природного газу, зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані Споживачем і той період (періоди), коли Споживач був включений до Реєстру Постачальника, що підтверджується Споживачем в акті приймання – передачі газу.
В акті приймання – передачі природного газу, ціна на природний газ має відповідати ціні, зазначеній в Прейскуранті на відповідний період, також має бути врахований тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розділ 4 цього договору).
Відповідно до п.3.10 Договору Постачальник не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, повертає Споживачу один примірник оригіналу акту приймання – передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання Постачальником акту приймання – передачі природного газу Постачальник письмово повідомляє Споживача про причини такого не підписання акту.
Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання – передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання Постачальником своїх зобов`язань за цим Договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді (п.3.11 Договору).
Ціна за 1000 куб.м. природного газу визначається Сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі Прейскуранту (п.4.2 Договору).
Загальна вартість цього Договору дорівнює вартості фактично використаного за цим Договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування (п.4.4 Договору).
Оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду.
Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (п.5.1 Договору).
За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором (п.7.1 договору).
Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2020 року (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення (п.11.1 Договору).
Додатковою угодою №1 від 29 жовтня 2019 року сторонами внесені зміни до Договору постачання природного газу №9072/1920-ТЕ-6/1 від 15.10.2019, згідно яких вилучено з умов Договору п.3.13  Розділу 3  та п.5.7 Розділу 5, підпункт 8 пункту 6.2 та підпункт 4 пункту 6.3 Розділу 6, Пункт3.12 Розділу 3 викладено в новій  редакції (т.1, а.с. 20).
Розділ 4 доповнено підпунктом 4.2.1  пункту 4  у наступній редакції:
“ 4.2.1 Ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2019 року (включно) за цим Договором складає 4 272,7604 гривень, крім того податок на додану вартість – 20% усього разом з ПДВ – 5 127,3125 гривень.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 21.12.2018 №2001-157,19 гривень за 1000куб.м на добу без ПДВ, крім того ПДВ – 20%, всього з ПДВ – 188,63 гривень за 1000 куб.м. на добу.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2019 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування – 4 429,9504 гривень за 1000куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ – 5 315,9405 гривень за 1000куб.м.”.
Додатковою угодою №3 від 20 листопада 2019 року пункт 4.2 Розділу 4 Договору про постачання природного газу доповнено підпунктом 4.2.2 у наступній редакції (т.1, а.с. 22):
“ 4.2.2 Ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року (включно) за цим Договором складає 4 899,00 гривень, крім того податок на додану вартість – 20% усього разом з ПДВ – 5 878,80 гривень.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 21.12.2018 №2001-157,19 гривень за 1000 куб.м на добу без ПДВ, крім того ПДВ – 20%, всього з ПДВ – 188,63 гривень за 1000 куб.м. на добу.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування – 5 056,19 гривень за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ – 6 067,43 гривень за 1000куб.м.”.
Додатковою угодою №4 від 09 грудня 2019 року пункт 4.2 Розділу 4 Договору про постачання природного газу доповнено підпунктом 4.2.3 у наступній редакції (т.1, а.с. 23):
“ 4.2.3 Ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року (включно) за цим Договором складає 4 276,6958 гривень,  крім того податок на додану вартість – 20% усього разом з ПДВ – 5 132,035 гривень.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 21.12.2018 №2001-157,19 гривень за 1000куб.м на добу без ПДВ, крім того ПДВ – 20%, всього з ПДВ – 188,63 гривень за 1000 куб.м. на добу.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування – 4 433,8858 гривень за 1000куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ -20%, всього з ПДВ – 5 320,663 гривень за 1000куб.м.”.
Додатковою угодою №5 від 28 грудня 2019 року сторони погодили викласти з 01 січня 2020 року Розділ 4. “Ціна природного газу” Договору про постачання природного газу у новій редакції, зокрема п.4.2 (т.1, а.с. 24):
“ 4.2 Ціна за 1000 куб.м. природного газу  на період з 01 січня 2020 року по 30 квітня 2020 року (включно) складає 5 500,00 гривень, крім того податок на додану вартість – 20% усього разом з ПДВ – 6 600,00 гривень.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 21.12.2018р №2001-157,19 гривень за 1000куб.м на добу без ПДВ, крім того ПДВ – 20%, всього з ПДВ – 188,63 гривень за 1000 куб.м. на добу.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01 січня 2020 року по 30 квітня 2020 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування – 5 657,19 гривень за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ -20%, всього з ПДВ – 6 788,63гривень за 1000куб.м.”.
Додатковою Угодою №6 від 28 січня 2020 року сторони погодили викласти з 01 січня 2020 року пункти 4.1, 4.2, 4.3. Розділу 4 “Ціна природного газу” та п.7.2 Розділу 7 “Відповідальність сторін” Договору про постачання газу №9072/1920-ТЕ-6/1 від 15.10.2019 у новій редакції (т.1, а.с. 25).
Так, пунктом 4.2 було передбачено, що ціна за 1000 куб.м. природного газу  на період з 01 січня 2020 року по 31 січня  2020 року (включно) за цим Договором складає 4650,00гривень, крім того податок на додану вартість – 20% усього разом з ПДВ – 5 580,00 гривень.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3013 – 124,16 гривень за 1000куб.м на добу без ПДВ, крім того ПДВ – 20%, всього з ПДВ – 148,99 гривень.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01 січня 2020 року по 31 січня  2020 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування –               4    774,16 гривень за 1000куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ – 5    728,99 гривень”.
Додатковою Угодою №7 від 24 лютого 2020 року з 01 лютого 2020 року викладено пункт 4.2 договору в наступній редакції: “ 4.2 ціна за 1000 куб.м. природного газу  на період з 01 лютого 2020 року по 29 лютого  2020 року (включно) складає 3 948,00 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) – 20% усього разом з ПДВ – 4 737,60 гривень (т.1, а.с. 26).
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3013 – 124,16 гривень за 1000куб.м на добу без ПДВ, крім того ПДВ – 20%, всього з ПДВ – 148,99 гривень.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01 лютого 2020 року по 29 лютого 2020 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування – 4    072,16 гривень за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ – 4    886,59 гривень”.
Додатковою угодою №8 від 23 березня 2020 року пункт 4.2 викладено в наступній редакції (т.1,а.с. 27)
“ 4.2 Ціна за 1000 куб.м. природного газу  з 01 березня 2020 року по 31 березня   2020 року (включно) складає 3 396,00 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) – 20% усього разом з ПДВ – 4 075,20 гривень.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3013 – 124,16 гривень за 1000куб.м на добу без ПДВ, крім того ПДВ – 20%, всього з ПДВ – 148,99 гривень.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01 березня 2020 року по 31 березня 2020 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування – 3    520,16 гривень за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ – 4    224,19 гривень”.
Додатковою угодою №9 від 23 квітня 2020 року сторони пункт 4.2 Договору виклали в наступній редакції (т.1, а.с. 28).
“ 4.2 Ціна за 1000 куб.м. природного газу  з 01 квітня 2020 року по 30 квітня 2020 року (включно) складає 2    897,00 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) – 20% усього разом з ПДВ – 3    476,40 гривень.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3013 – 124,16 гривень за 1000куб.м на добу без ПДВ, крім того ПДВ – 20%, всього з ПДВ – 148,99 гривень.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01 квітня 2020 року по 30 квітня 2020 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування – 3    021,16 гривень за 1000 куб.м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ – 3    625,39 гривень”.
Договір та додаткові угоди до нього складено, підписано та скріплено печатками сторін без зауважень.
На підтвердження факту приймання-передачі природного газу позивачем надано акти приймання-передачі природного газу, зокрема, за жовтень 2019 року – вересень 2020 року, відповідно до яких (т.1, а.с. 36-42) :
- за актом від 31.10.2019 передано 199,37800 тис. куб. м. вартістю 1059881,58 грн;
- за актом від 30.11.2019 передано 1300,95300 тис. куб. м. вартістю 7893438,66 грн;
- за актом від 31.12.2019 передано 1520,21100 тис. куб. м. вартістю 8088530,36 грн;
- за актом від 31.01.2020 передано 1608,59300 тис. куб. м. вартістю 9215616,43 грн;
- за актом від 29.02.2020 передано 1530,50300 тис. куб. м. вартістю 7478943,71 грн;
- за актом від 31.03.2020 передано 1174,51300 тис. куб. м. вартістю 4961368,42 грн;
- за актом від 30.04.2020 передано 563,62500 тис. куб. м. вартістю 2043361,57 грн.
Акти приймання – передачі природного газу підписані сторонами Договору без зауважень.
Загальна вартість газу отриманого відповідачем за Договором постачання природного газу складає  40  741 140,73 гривень.
Відповідачем вартість поставленого позивачем у жовтні 2019 року – квітні 2020 року природного газу сплачена частково в сумі 328  125,89 гривень по акту приймання - передачі природного газу від 31.10.2019, на підтвердження чого позивачем до матеріалів позовної заяви додані, зокрема, сальдова відомість, довідка по операціям за договором, копії листів ККП “Маріупольтепломережа” від 26.11.2019, від 29.11.2019 щодо зарахування оплати (т.1, а.с. 44)
Таким чином, неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого у жовтні 2019 року – квітні 2020 року природного газу, стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 44 458 500,39 гривень, з яких: 40 413  014,84 гривень – основний борг; 2 816 314,81 гривень – інфляційні втрати; 1  229  170,74 гривень – 3% річних.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України.
Заслухавши представника позивача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Між сторонами склалися правовідносини з постачання природного газу. Спір стосується наявності підстав для стягнення основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з простроченням зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого газу. 
Предметом апеляційної скарги КПП «Маріупольтепломережа» є рішення місцевого суду  в частині вирішення питання щодо розподілу судового збору та поверненню позивачу 50% суми судового збору з державного бюджету.
Предметом апеляційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз України» є рішення місцевого суду  в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення 145,61 грн – 3% річних та 0,05 грн інфляційних втрат.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого природного газу, позивач звернувся до господарського суду та просив стягнути з відповідача:
2 816 314,81 гривень – інфляційні втрати; 
1  229 170,74 гривень – 3% річних.
За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу. 
Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за період з 26.11.2019 по 28.02.2021 нараховані 3 % річних в загальному розмірі 1 229  170,74 грн, а саме: 
- за поставкою жовтня 2019 року за період з 26.11.2019 по 28.02.2021 в загальній сумі 27811,99 грн (з урахуванням часткових оплат),
- за поставкою листопада 2019 року за період з 27.12.2019 по 28.02.2021 в сумі 278324,80 грн,
- за поставкою грудня 2019 року за період з 28.01.2020 по 28.02.2021 в сумі 263978,89грн, 
- за поставкою січня 2020 року за період з 26.02.2020 по 28.02.2021 в сумі 278856,72грн, 
- за поставкою лютого 2020 року за період з 26.03.2020 по 28.02.2021 в сумі 208528,66грн, 
- за поставкою березня 2020 року за період з 28.04.2020 по 28.02.2021 в сумі 124913,28 грн,
- за поставкою квітня 2020 року за період з 26.05.2020 по 28.02.2021 в сумі 46756,40грн.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням інфляційних та  процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Також позивачем нараховані інфляційні втрати в сумі 2816314,81 гривень за загальний період з грудня 2019 по лютий 2021 роки а саме:
- за поставкою жовтня 2019 року за період з грудня 2019 року по лютий 2021 року    в сумі 52730,00 грн, 
- за поставкою листопада 2019 року за період з січня 2020 року по лютий 2021 року в сумі 585756,46 грн, 
- за поставкою грудня 2019 року за період з лютого 2020 року по лютий 2021 року в сумі 582890,99 грн, 
- за поставкою січня 2020 року за період з березня 2020 року по лютий 2021 року в сумі 693841,57 грн, 
- за поставкою лютого 2020 року за період з квітня 2020 року по лютий 2021 року в сумі 499262,25 грн, 
- за поставкою березня 2020 року за період з травня 2020 року по лютий 2021 року в сумі 289195,21 грн,
- за поставкою квітня 2020 року за період з червня 2020 року по лютий 2021 року в сумі 112638,33 грн. 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 у справі №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.
Щодо вказаних вимог позивача, місцевим господарським судом зазначено наступне.
03.11.2016 прийнято Закон України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії” №1730-VІІІ, який набрав чинності 30.11.2016. Цим Законом визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Водночас, 29.08.2021 набрав чинності Закон України “Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу” №1639-ІХ від 14.07.2021, яким внесено зміни до Закону №1730-VІІІ та до його назви.
Згідно ч.1 ст.2 Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення” в редакції Закону №1639-ІХ, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення” в редакції Закону №1639-ІХ, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Частиною 1 статті 7 Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення” в редакції Закону №1639-ІХ, передбачено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.
Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:
- підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;
- підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.
Як зазначалося вище, за поставлений природний газ за договором відповідач розрахувався частково, а саме по акту приймання - передачі природного газу від 31.10.2019 сплачено 328  125,89 гривень (27.11.2019, 06.12.2019). 
З огляду на що, розрахунок за вказаним актом відповідно до договору №9072/1920-ТЕ-6/1 від 15.10.2019 стався у передбачені Законом часові рамки.
Таким чином, доводи скаржника в апеляційній скарзі, що застосування норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних те теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» до спірних відносин є неправомірним, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму основної заборгованості за договором поставки природного газу за умов її погашення боржниками до 01.06.2021. 
При цьому, застосування ст. 7 Закону №1730-VIII, яка є нормою прямої дії, не ставить у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до певної дати. 
З урахуванням викладеного, розглядаючи вказані вимоги, суд апеляційної інстанції перевірив здійснений судом першої інстанції перерахунок 3% річних  та дійшов висновку про те, що вказаний розрахунок є обґрунтованим та арифметично правильним.
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних в сумі 1 229  025,13 гривень задоволені правомірно, а 145,61 гривень задоволенню не підлягають, оскільки відповідач сплатив  суму у розмірі 328 125,89 грн. (27.11.2019 та 06.12.2019), тобто до 01.06.2021.
Судом апеляційної інстанції також перевірено розрахунок заявлених інфляційних втрат та встановлено, що позивачем правильно визначені періоди таких нарахувань по кожному зобов`язанню окремо, але є арифметично не вірним, на підставі здійсненого перерахунку господарський суд правомірно задовольнив позов саме в сумі 2 816 314,76 грн.

Стосовно посилань відповідача, КПП «Маріупольтепломережа» в  апеляційній скарзі, що оскільки ним було підтверджено у відзиві на позовну заяву суму основного боргу за договором, тобто фактично визнано позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, то 50% суми судового збору, визначеної пропорційно розміру визнаних позовних вимог, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Аналогічні положення викладені у статті 7 Закону України «Про судовий збір».
Судова колегія зазначає, що даною нормою передбачено можливість вирішення питань про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подані позову у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. 
Тобто, із визнанням відповідачем позову спір між сторонами до початку розгляду справи по суті завершується, що і обумовлює можливість повернення 50 відсотків судового збору. 
Однак, у спірних правовідносинах відповідачем визнано позов лише в частині стягнення основного боргу за договором, натомість щодо 3% річних та інфляційних, відповідач просив відмовити в їх задоволенні, про що зазначено у відзиві на позовну заяву (т.1, а.с. 74-76).
Отже, з урахуванням приписів наведеної статті а також того факту, що відповідачем позов визнано лише частково у сумі основного боргу, про що засвідчено у відзиві, колегія суддів доходить до висновку щодо відсутності правових підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. 
Судом першої інстанції обґрунтовано покладено судові витрати позивача за приписами ст. 129 ГПК України на відповідача.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м. Маріуполь, Донецька область та апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ не спростовують висновки місцевого господарського суду, рішення Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 у справі №905/839/21 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Витрати по сплаті судового збору  розподіляються у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статями 269, 270, 275, 276, 281, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м. Маріуполь, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 у справі №905/839/21 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ на рішення Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 у справі №905/839/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 30.09.2021 у справі №905/839/21 залишити без змін.
 Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено та підписано 20.12.2021.

Головуючий суддя                                                                                     О.О. Радіонова

Суддя                                                                                                           І.В. Зубченко  

Суддя                                                                                                           Л.Ф. Чернота