ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/8/22 Справа № 199/9386/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - ЛИСЕНКО В. О. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 січня 2022 року                                                                м. Дніпро
Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2021 року в справі про адміністративне правопорушення, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зі слів працюючого без офіційного працевлаштування водієм-кур`єром в ТОВ «САЛМОН ФІШ» (ТМ «Рибонька»), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

       Вказаною постановою ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.
       На підставі ст. 40-1 КУпАП стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень.
        ОСОБА_1 визнано винним в тому, що 08.11.2021 року о 19:00 годині у місті Дніпрі на вул. Маршала Малиновського, 34, керуючи транспортним засобом «ЗАЗ Lanos», н.з. НОМЕР_1 , під час виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Outlander», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який зупинився попереду, через що автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху.
       Не погоджуючись з вищевказаною постановою, особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2021 року в частині накладення стягнення та призначити йому покарання у вигляді штрафу. 
       В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що з постановою суду першої інстанції не погоджується. Вважає, що суд першої інстанції не врахував всіх обставин скоєння ДТП.
       Звертає увагу на те, що працює водієм і це його єдиний заробіток. Мешкає з мамою, яка на теперішній час не працює та перебуває на обліку в центрі зайнятості.
       Акцентує увагу на тому, що робота водієм це його єдиний заробіток. Позбавлення права керування транспортними засобами на один рік позбавляє його та матір засобів до існування.
       Також зазначає, що був шофером не лише вантажного автомобіля, але й пройшов перепідготовку і має допуск до керування БТРом — 80.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, потерпілого ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив постанову суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку. 
Згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.
Обставини справи та висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.
       Аналізуючи доводи апеляційної скарги про зміну виду стягнення, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
ОСОБА_1 ставить перед судом апеляційної інстанції питання про зміну судового рішення і заміни йому адміністративного покарання у виді позбавлення його права керування транспортними засобами на строк 1 місяців на штраф у розмірі 850 грн.
       Проте, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , які він надав суду апеляційної інстанції.
       Так, як вбачається з матеріалів справи, правопорушник ОСОБА_1 офіційно ніде не працює і ніякого доходу не отримує.
При накладенні на  ОСОБА_1 стягнення суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував усі обставини справи, ступінь тяжкості та характер вчиненого  ОСОБА_1 правопорушення і воно є необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових правопорушень.
Крім того, судом першої інстанції враховано характер і обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, а також відсутність обставин, які пом`якшують відповідальність.
       При цьому хоча  ОСОБА_1  зазначає, що суд при визначенні виду стягнення не врахував дані про його особу та обставини, які пом`якшують відповідальність, але й в апеляційній скарзі не наведено жодних підстав для пом`якшення стягнення, а тому немає підстав для зміни виду стягнення.
Доводи  ОСОБА_1  про те, що він в суді першої інстанції вину визнав в повному обсязі та щиро кається, не заслуговують на увагу, оскільки щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані адміністративним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах справи. Поряд з цим, ОСОБА_1 добровільно не відшкодував потерпілому ані матеріальної, ані моральної шкоди.
Звертається увага і на те, що довідка з центру зайнятості на ім`я ОСОБА_3 датована після судового засідання, а саме 14.12.2021 року та згідно цієї довідки, ОСОБА_3 не зареєстрована, не одержує допомогу і в інших центрах зайнятості на обліку не перебуває, тобто доводи апеляційної скарги суперечать наданим доказам, оскільки ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_3 нібито стоїть на обліку в центрі зайнятості. 
Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
       При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції — без змін.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Постанову Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2021 року щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП— залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                          Г.П. Слоквенко