ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/636/21                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Добрівська Н.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 лютого 2022 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача                               Аліменка В.О., 
суддів                                                   Безименної Н.В., Кучми А.Ю.
за участю секретаря                               Михайлової Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И Л А: 

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 11.06.2020 №1516ц «Про внесення змін до наказу Генерального прокурора від 26.12.2019 № 1227-вк», яким полковника юстиції ОСОБА_1 з 31.12.2019 звільнено з посади прокурора відділу організації представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері та в оборонно-промисловому комплексі в регіонах управління представництва інтересів держави у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, виключено зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, усіх видів забезпечення та з направленням його особової справи до Дарницького районного в місті Києві військового комісаріату.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при винесенні оскаржуваного наказу, про який позивач дізнався 08.12.2020, про внесення змін до наказу від 26.12.2019 № 1227-вк порушені права позивача, гарантовані  статтею 119 КЗпП України щодо збереження місця роботи і посади, які позивач обіймав до його призову на військову службу. Позивач також вказує на те, що оскаржуваний наказ не містить підстави звільнення ОСОБА_1 , що передбачені статтею 51 Закону України «Про прокуратуру», що створює правову невизначеність для позивача та грубо порушує його права.
Крім того, позивач зазначає, що будучи звільненим з 31.12.2019, він ніколи не працював в Офісі Генерального прокурора, у зв`язку з чим Генеральний прокурор не мав права звільняти позивача з посади, а нинішній Генеральний прокурор І.Венедиктова не мала права вносити будь-які зміни до наказу про звільнення ОСОБА_1 , оскільки Генеральний прокурор може видавати накази (їх змінювати чи доповнювати) виключно про звільнення працівників Офісу Генерального прокурора.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року позов задоволено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до пункту 2 частин п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які відряджені до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі, наказом Міністра оборони України від 21.12.2019 № 718 звільнено ОСОБА_1 , прокурора відділу організації представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері та в оборонно-промисловому комплексі в регіонах Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я).
Керуючись статтями 9, 41 Закону України «Про прокуратуру», статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та на підставі наказу Міністра оборони України від 21.12.2019 № 718 Генеральним прокурором прийнято наказ від 26.12.2019 № 1227-вк, яким прокурора відділу організації представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері та в оборонно-промисловому комплексі в регіонах управління представництва інтересів держави у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України Красільніка П.П. з 31.12.2019 звільнено з військової служби відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої   статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»   (за станом здоров`я), виключено зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, усіх видів забезпечення та направлено його особову справу до Дарницького районного у місті Києві військового комісаріату.
Керуючись статтею 9 Закону України «Про прокуратуру», статтями 2,   24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пунктом 245 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, 11.06.2020 Генеральним прокурором прийнято наказ № 1516ц, яким внесено зміни до наказу Генерального прокурора від 16.12.2019 № 1227-вк, а саме:
- у вступній частині слова «статтями 9, 41 Закону України «Про прокуратуру» замінено словами «статтею 9   Закону України «Про прокуратуру»;
- викладено пункт 1 наказу у такій редакції: «Полковника юстиції ОСОБА_1 , якого наказом Міністра оборони України від 21.12.2019 № 718 звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої   статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»   (за станом здоров`я), з 31 грудня 2019 року звільнити з посади прокурора відділу організації представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері та в оборонно-промисловому комплексі в регіонах управління представництва інтересів держави у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, виключити зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури У країни, усіх видів забезпечення та направити його особову справу до Дарницького районного у місті Києві військового комісаріату».
Не погодившись із вказаним наказом, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що наказ Генерального прокурора від 11.06.2020 № 1516ц є протиправним, таким, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, тому підлягає скасуванню.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що приймаючи оскаржуваний наказ, відповідач керувався статтею 9 Закону України «Про прокуратуру», статтями 2, 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, пунктом 245 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008. Водночас, наведеними нормами не визначено підстав для звільнення прокурора. А також, зазначено, що приймаючи наказ від 11.06.2020 № 1516ц, відповідачем не було зазначено жодної підстави звільнення позивача з посади.
В свою чергу, надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ). Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються 'Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ).
Порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві (ч. 7 ст. 6 Закону № 2232-ХІІ).
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі-Положення).
Відповідно до ч. З ст. 2 Закону № 2232-ХІІ та п. 5 Положення громадяни України, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України.
Військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями у таких державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, затверджується Президентом України (ч. 10 ст. 6 Закону України № 2232-ХІІ).
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 27 Закону України «Про прокуратуру», яка діяла до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113 IX, що набрав чинності 25.09.2019 (далі - Закон № 113-ІХ), військовими прокурорами призначалися громадяни з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту, за умови укладення з ними контракту про проходження служби осіб офіцерського складу у військовій прокуратурі.
Військові посади військових прокуратур передбачені Указом Президента України від 22.09.2014 № 737/2014 «Про перелік посад військових прокурорів і слідчих військових прокуратур та граничних військових звань за цими посадами».
Військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом № 1697-VII і проходять військову службу відповідно до Закону № 2232-ХІІ та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.
Таким чином, військовослужбовці на посадах прокурорів військових прокуратур при здійсненні своїх повноважень за посадою повинні керуватися положеннями Закону № 1697-VII. Водночас призначення, звільнення та вирішення інших питань, пов`язаних з проходженнями ними військової служби, у тому числі стосовно соціальних гарантій, пенсійного, медичного забезпечення здійснювалось відповідно до вимог Закону № 2232-ХІІ та інших законодавчих актів України, які передбачають такі гарантії й види забезпечення для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.
Частиною 1 ст. 51 Закону № 1697-VII передбачено, що військовослужбовці можуть бути звільненні з військової служби відповідно до законодавства, що регулює порядок її проходження, а також у зв`язку з переведенням на інші посади в органах прокуратури України або за власним бажанням.
Водночас, переведення на інші посади в органах прокуратури відбувалося у порядку, передбаченому розділом V «Порядок зайняття посади прокурора та порядок звільнення прокурора з адміністративної посади» Закону № 1697-VII.
Таким чином, Закон № 1697-VII чітко визначав, що військовослужбовці на посадах прокурорів військових прокуратур проходять військову службу відповідно до вимог Закону № 2232-ХІІ.
Згідно з преамбулою Закону № 2232-ХІІ цей Закон здійснює правове регулювання відносин з державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визнає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про .проходження громадянами України служби у військовому резерві (ч. 7 ст. 6 Закону № 2232-ХІІ).
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення).
Як вбачається з матеріалів справи, 26.01.2015 між Міністром оборони України Полтораком С.Т. та позивачем укладено відповідний контракт. Наказом Міністра оборони України від 26.01.2015 № 43 позивача прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та-на підставі ст. 6 Закону № 2232-ХІІ, п. 153 Положення відряджено до Генеральної прокуратури України для призначення на відповідні військові посади, передбачені Указом Президента України від 22.09.2014 № 737/2014 «Про перелік посад військових прокурорів і слідчих військових прокуратур та граничних військових звань за цими посадами».
Упродовж 2015-2019 років позивач проходив військову службу на посадах у військових прокуратурах, востаннє наказом Генерального прокурора України від 24.06.2019 № 488-вк його призначено на посаду прокурора відділу організації представництва держави, протидії корупції у військовій сфері та оборонно- промисловому комплексі в регіонах управління представництва інтересів держави у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.
Законом № 113-ІХ запроваджено реформування системи органів прокуратури. Зокрема, внесено зміни до Закону України «Про прокуратуру» щодо припинення діяльності військових прокуратур. Так, виключено ч. 4 ст. 7 цього Закону, яка передбачала існування в системі прокуратури України військових прокуратур, ч. 4 ст. 8, що стосувалася утворення в Генеральній прокуратурі України Головної військової прокуратури (на правах структурного підрозділу). Відповідно виключено всі правові норми щодо статусу, призначення та звільнення, правових і соціальних гарантій військових прокурорів.
Крім того, Законом № 113-ІХ передбачено початок роботи Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, проведення атестації усіх прокурорів та слідчих органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають вказані посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах та переведення їх на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного її проходження.
Підпунктом «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються-з військової служби за станом здоров`я - на підстави висновку (постанови)-військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або обмежену придатність до військової служби, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.
Пунктом 240 Положення встановлено, що військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання, проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.
ОСОБА_1 не виявив бажання проходити військову службу після отримання висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби за станом здоров`я.
19.12.2019 позивачем подано Генеральному прокурору рапорт про звільнення його з військової служби у запас на підставі підпункту «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-ХП, за станом здоров`я.
За результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 заступником Генерального прокурора - Головним військовим прокурором Чумаком В.В. згідно з вимогами п. 245 Положення до Міністерства оборони України 21.12.2019 надіслано подання про звільнення позивача з військової служби.
Наказом Міністра оборони України від 21.12.2019 № 718-вк позивача звільнено з військової служби з вищевказаних підстав.
У зв`язку з цим, наказом Генерального прокурора від 26.12.2019 № 1227-вк прокурора відділу організації представництва держави, протидії корупції у військовій сфері та оборонно-промисловому комплексі в регіонах управління представництва інтересів держави у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас на підставі підпункту «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ та виключено зі списків особового складу цієї військової прокуратури.
Вказаний наказ видано без врахування вимог ст. ст. 2, 24 Закону № 2232-ХІІ та п. 245 Положення щодо дня закінчення військової служби, яким є день, зазначений в наказі про звільнення з військової служби.
У зв`язку з цим, наказом Генерального прокурора від 11.06.2020 № 1516ц внесено зміни до наказу Генерального прокурора від 26.12.2019 № 1227-вк про звільнення ОСОБА_1 , а саме пункт перший наказу викладено в іншій редакції з дотриманням вимог ст. ст. 2, 24 Закону № 2232-ХІІ та п. 245 Положення.
Наказом Генерального прокурора від 11 червня 2020 року №1516ц «Про внесення змін до наказу Генерального прокурора від 26 грудня 2019 року №1227-вк» внесено зміни до наказу Генерального прокурора від 26 грудня 2019 року № 1227-вк, а саме:
- у вступній частині слова «статтями 9, 41 Закону України «Про прокуратуру» замінити словами «статтею 9 Закону України «Про прокуратуру»;
Пункт 1 наказу викладено у наступній редакції:
«Полковника юстиції ОСОБА_1 , якого наказом Міністра оборони України від 21 грудня 2019 року №718 звільнено з військової служби у -запас відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я), з 31 грудня 2019 року звільнити з посади прокурора відділу організації представництва держави, протидії корупції у військовій сфері та оборонно-промисловому комплексі в регіонах управління представництва інтересів держави у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, виключити зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, усіх видів забезпечення та направити його особову справу до Дарницького районного у місті Києві військового комісаріату».
Колегія суддів звертає увагу, що такі зміни не вплинули на права та обов`язки ОСОБА_1 на законність його звільнення та не змінили підстави його звільнення, а лише були спрямовані на приведення наказу у відповідність до вимог законодавства формулювання звільнення.
Крім того, у вступній частині наказу Генерального прокурора від 11.06.2020 № 1516ц зазначено, що його прийнято на підставі ст. 9 Закону України «Про прокуратуру», статтей 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 245 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.
Відповідно до п. 245 Положення звільнення з військової служби військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів, здійснюється посадовими особами, зазначеними в п. 153 Положення (у даному випадку Міністром оборони України), за поданням керівників державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів, до яких вони відряджалися, без зарахування в розпорядження Міністерства оборони України.
Днем закінчення військової служби для таких військовослужбовців є день, зазначений у наказі (розпорядженні) про звільнення з посади в державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, державних та комунальних навчальних закладах, до яких вони були відряджені.
Отже, з огляду на викладене, звільнення військовослужбовців з військової служби є беззаперечною підставою для прийняття рішення про їх звільнення з посад в державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, державних та комунальних навчальних закладах, до яких вони були відряджені.
Вказану позицію викладено у пункті 51 постанови Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 420/5104/20, згідно з якою відповідно до пункту 245 Положення № 1153/2008 звільнення з військової служби військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів, здійснюється посадовими особами, зазначеними в пункті 153 цього Положення, за поданням керівників державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів, до яких вони відряджалися, без зарахування в розпорядження Міністерства оборони України.
Згідно з позицією Верховного Суду, що викладена у вказаній справі, позивач у військовій прокуратурі проходив саме військову службу (за контрактом) і це було визначальною (необхідною) умовою для його призначення на цю посаду.
Наказом Міністра оборони України від 13.12.2019 № 709-вк позивача звільнено з військової служби.
Обгрунтованих підстав для залишення позивача на посаді прокурора після звільнення з військової служби, за наведеного правового регулювання спірних відносин, не було, оскільки, не може перебувати на посаді військового прокурора особа, яка не є військовослужбовцем, як і не може бути переведена на іншу посаду (прокурора).
Водночас у разі припинення проходження військової служби підстави для залишення, або перебування на відповідній посаді в прокуратурі у такої особи відсутні, а особа підлягає звільненню з посади військового прокурора.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 420/5104/20. 
Згідно з положенням ст. 9 Закону України «Про прокуратуру» Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, на основі та на виконання Конституції та законів України.
Можливість внесення змін до наказу про звільнення підтверджується і практикою Верховного Суду (постанови від 06.08.2020 у справі № 826/18834/15, постанова 29 липня 2020 у справі № 305/1229/18, постанова 16.06.2020 року у справі № 750/8456/17).
Колегія суддів звертає увагу, що підставою для звільнення ОСОБА_1 є саме наказ Міністра оборони України від 21.12.2019 № 718-вк, яким позивача звільнено з військової служби.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наказ Генерального -прокурора від 11.06.2020 № 1516ц, яким внесено зміни до наказу Генерального прокурора від 26.12.2019 № 1227-вк про звільнення ОСОБА_1 відповідає вимогам чинного законодавства.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. 
В свою чергу доводи апелянта заслуговують уваги, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції.
Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.
Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи невірно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, у зв`язку з чим прийняв незаконне та необґрунтоване рішення.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Частиною 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно п. 4 ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора – задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року – скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      В.О. Аліменко 

Судді                                                                                          Н.В. Безименна

                                                                                                    А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено «21» лютого 2022 року.