ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

22 грудня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/4952/21
Головуючий у першій інстанції – Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1473/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої - судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
із секретарем: Зіньковець О.О.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: Ніжинське районне дочірнє агролісогосподарське  спеціалізоване підприємство «Ніжинрайагролісництво», Комунальне підприємство «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради, 
розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ніжинського районного дочірнього агролісогосподарського  спеціалізованого підприємства «Ніжинрайагролісництво», Комунального підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку,  середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

                                      У С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ДП «Ніжинрайагролісництво», КП «Чернігівоблагроліс», в якому просив стягнути з ДП «Ніжинрайагролісництво» заборгованість по заробітній платі за період роботи з 05 травня по 05 жовтня 2020 року в розмірі 43 650 грн, компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток у розмірі 6 240 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 05 травня 2020 року по час ухвалення рішення, у розмірі 108 160 грн без утримання суми податку, а також 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди.
У мотивування своїх вимог зазначав, що на підставі укладеного 05 травня 2020 року з КП «Чернігівоблагроліс» контракту та додаткової угоди до цього контракту від 30 червня 2020 року працював виконуючим обов`язки лісничого ДП «Ніжинрайагролісництво» у період з 05 травня по 05 жовтня 2020 року. При звільненні з ним не було проведено повного розрахунку, а саме, не виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористані 15 календарних днів відпустки.
Указував, що внаслідок порушення відповідачами його конституційного права на оплату праці, він зазнав душевних та моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних з необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права. Завдану моральну шкоду оцінив у 10 000 грн.
Рішенням від 31 серпня 2021 року Деснянський районний суд м. Чернігова відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Ніжинрайагролісництво», КП «Чернігівоблагроліс» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи судове рішення незаконним та посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не встановив, з яких підстав та причин позивач, як керівник підприємства, не мав можливості проводити розрахунки по заробітній платі як собі, так й іншим працівникам, що, у свою чергу, призвело до виникнення заборгованості.
Скаржник зазначає, що районний суд не вирішив питання про стягнення з ДП «Ніжинрайагролісництво» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, враховуючи, що вже під час судового розгляду справи відповідач сплатив йому заборгованість по заробітній платі. 
Також звертає увагу на ту обставину, що у день звільнення йому не було видано трудову книжку, а наказ про звільнення надісланий йому практично у день звільнення, у зв`язку з чим він, як керівник, вже не мав жодної можливості і повноважень вжити будь-які заходи з виплати заборгованості по заробітній платі як собі, так й іншим робітникам. ДП «Ніжинрайагролісництво» не надало жодних належних доказів про вжиття ним заходів по виплаті заробітної плати працівникам підприємства.
У наданому відзиві КП «Чернігівоблагроліс», не погоджуючись з доводами апеляційної скарги та вважаючи їх необґрунтованими, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що наказом від 05 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади та зобов`язано, як керівника підприємства, забезпечити остаточний розрахунок при звільненні, провівши його в строки та у порядку, передбачені ст. 116 КЗпП України, проте, позивач відмовився ставити підпис про ознайомлення з наказом, отримувати трудову книжку та проводити будь-які дії, спрямовані на припинення з ним трудових відносин у зв`язку з закінченням строку дії контракту.
Представник підприємства указує на те, що позивач не відкривав в банківській установі розрахунковий рахунок для отримання заробітної плати, отже у відповідача була відсутня інформація щодо банківських реквізитів, на які можливо б було перерахувати належні позивачу при звільненні грошові кошти. Такі відомості ОСОБА_1 надав лише 01 червня 2021 року, після чого з ним був проведений остаточний розрахунок з виплати заробітної плати.
Вважає безпідставними посилання скаржника на бездіяльність підприємства стосовно виплати заробітної плати, оскільки за умовами контракту саме керівник здійснює поточне управління підприємством, організовує виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність підприємства, забезпечує своєчасну виплату заробітної плати всім працівникам без виключення. Крім того, позивач, заявляючи вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, не наводить об`єктивних та належних доказів навмисної затримки розрахунку при звільненні саме відповідачами, що виключає можливість застосування ст. 117 КЗпП України, у той час, як обов`язок забезпечення виплати заробітної плати у період роботи позивача і станом на день його звільнення був покладений саме на нього, як керівника підприємства.
Відповідачем ДП «Ніжинрайагролісництво» відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач, перебуваючи на посаді керівника підприємства, всупереч умовам укладеного з ним контракту не забезпечив своєчасне нарахування та виплату собі заробітної плати. Крім того він, як керівник, був наділений необхідними повноваженнями та був відповідальною особою за нарахування та виплату коштів, передбачених працівникові при звільненні.
Районний суд констатував, що позивачем не наведено доказів навмисної затримки проведення розрахунку при його звільненні саме відповідачами, враховуючи те, що обов`язок забезпечення виплати заробітної плати та інших виплат в період його роботи на посаді в.о. лісничого ДП «Ніжинрайагролісництво» та станом на день звільнення з займаної посади покладений саме на нього, як керівника та посадову особу, відповідальну за дотримання вимог трудового законодавства.  
Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що відповідно до Статуту, затвердженого 19 лютого 2018 року, ДП «Ніжинрайагролісництво» являється юридичною особою, засновником якої є КП «Чернігівоблагроліс», підприємство має самостійний баланс, рахунки в установах банків, штамп, бланки і печатку (а.с. 44-50). Згідно з п.7.5 Статуту безпосереднє управління господарською діяльністю підприємства здійснює керівник (лісничий), який призначається на посаду за контрактом та звільняється з посади засновником за погодженням з головою Ради.
Наказом КП «Чернігівоблагроліс» від 30 квітня 2020 року № 13-к/ДП ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язки лісничого ДП «Ніжинрайагролісництво» з 05 травня 2020 року з оплатою праці згідно з умовами укладеного контракту (а.с. 6).
05 травня 2020 року між КП «Чернігівоблагроліс» та ОСОБА_1 укладено контракт, за умовами якого позивача призначено виконуючим обов`язки лісничого ДП «Ніжинрайагролісництво» з 05 травня по 03 липня 2020 року з посадовим окладом 8 730 грн (а.с. 7-12). Строк дії контракту з позивачем продовжено до 05 жовтня 2020 року відповідно до укладеної  30 червня 2020 року додаткової угоди № 1 до нього (а.с. 13).
На підставі наказу генерального директора КП «Чернігівоблагроліс» від 05 жовтня 2020 року № 27-к/ДП ОСОБА_1 , виконуючого обов`язки директора ДП «Ніжинрайагролісництво», звільнено 05 жовтня 2020 року з займаної посади у зв`язку з закінченням терміну дії контракту, відповідно до п. 2 ч. І ст. 36 КЗпП України, та зобов`язано його, як керівника підприємства, забезпечити розрахунок при звільненні, провівши його в строки та у порядку, що передбачені ст. 116 КЗпП України (а.с. 14). Від підпису про ознайомлення з даним наказом ОСОБА_1 відмовився, про що свідчить  складений 05 жовтня 2020 року відповідний акт (а.с. 81).
Цінним листом з описом вкладення від 05 жовтня 2020 року КП «Чернігівоблагроліс» направило ОСОБА_1 копію наказу про звільнення та запропонувало з`явитись до відділу кадрової роботи підприємства для отримання трудової книжки та остаточного розрахунку (а.с. 15, 82-83).
Іншим листом від 12 жовтня 2020 року № 309 КП «Чернігівоблагроліс» продублювало пропозицію отримати розрахунок при звільненні, запропонувавши ОСОБА_1 надати/повідомити банківські реквізити для перерахування належних до виплати коштів (а.с. 84-85). 
Згідно з повідомленням ДП «Ніжинрайагролісництво» від 16 квітня 2021 року заборгованість по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 за період його роботи на керівній посаді підприємства з 05 травня по 05 жовтня 2020 року складає 39 315,73 грн (а.с. 53).
Листом, датованим 01 червня 2021 року, позивач повідомив ДП «Ніжинрайагролісництво» банківські реквізити для перерахування коштів (а.с. 58).
02 червня 2021 року ДП «Ніжинрайагролісництво» перерахувало на банківські реквізити ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 33 315,73 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 166 від 02 червня 2021 року (а.с. 60), в якому призначенням платежу зазначено «Заробітна плата за травень-жовтень 2020 року».
Звернувшись з позовом про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався на недотримання відповідачами вимог ст. 116 КЗпП України щодо виплати при звільненні всіх належних сум, зокрема, заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дні відпусток, що призвело до порушення його конституційного права на оплату праці та моральних страждань.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк;  на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;  таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (п.п. 2, 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.
За змістом ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України).
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Проаналізувавши наведені норми та вивчивши обставини даної справи в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 через ненадання ним доказів навмисної затримки проведення розрахунку при його звільненні саме відповідачами. 
Як встановлено у справі, відповідно до укладеного контракту та додаткової угоди до нього ОСОБА_1 займав посаду виконуючого обов`язки лісничого ДП «Ніжинрайагролісництво» у період з 05 травня по 05 жовтня 2020 року. Умовами укладеного між КП «Чернігівоблагроліс» та ОСОБА_1 контракту визначені обов`язки та межі компетенції керівника підприємства.  
Відповідно до п. 2.1 Контракту керівник здійснює поточне управління підприємством, організовує виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність підприємства, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, Статутом підприємства, рішеннями Чернігівської обласної ради та цим контрактом. Пункти 2.2.1 та 2.2.9 Контракту зобов`язують керівника підприємства забезпечити прибутковість роботи підприємства за рахунок основної діяльності та своєчасну виплату заробітної плати працівникам підприємства, а також сплату податків та інших обов`язкових платежів до бюджетів.
Пунктом 6.5. Статуту ДП «Ніжинрайагролісництво» передбачено, що підприємство здійснює бухгалтерський, оперативний та інші види обліку і веде статистичну, податкову, фінансову звітність відповідно до чинного законодавства. Керівник підприємства та головний бухгалтер несуть персональну відповідальність за дотримання порядку ведення і достовірність бухгалтерського та оперативного обліку, податкової, фінансової і статистичної звітності.
05 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади у зв`язку з закінченням терміну дії контракту відповідно до п. 2 ч. І ст. 36 КЗпП України.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції указав, що позивач, перебуваючи на посаді керівника підприємства, всупереч умовам укладеного з ним контракту та наявних у нього повноважень, не забезпечив своєчасне нарахування та виплату собі коштів, передбачених працівникові при звільненні.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
В ході розгляду справи в апеляційній інстанції ОСОБА_1 пояснював, що у день звільнення – 05 жовтня 2020 року не мав можливості вчинити дії, спрямовані на нарахування та виплату собі коштів, оскільки з саме з цієї дати перебував на лікарняному, на підтвердження чого надав апеляційному суду копію листка непрацездатності серії АДЯ № 997885, виданого 05 жовтня КНП «Чернігівська міська лікарня № 1», який згодом до бухгалтерії не подав. Те, що у день звільнення позивач був відсутній на робочому місці, узгоджується з листом відповідача КП «Чернігівоблагроліс» на адресу ОСОБА_1 щодо необхідності надати реквізити для остаточного розрахунку, який також датовано 05 жовтня 2020 року за № 297.   
Указаний лист позивач отримав, оскільки саме його додав до позову на підтвердження заявлених вимог. Таким чином, відповідач письмово роз`яснив ОСОБА_1 порядок здійснення розрахунку, зазначивши, що якщо працівник в день звільнення не працював, то належні до виплати суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до відповідачів з вимогою про проведення розрахунку до часу звернення з даним позовом. Натомість матеріали справи свідчать про те, що через тиждень після звільнення позивача КП «Чернігівоблагроліс» знову скерувало на його адресу листа з проханням повідомити реквізити для проведення остаточного розрахунку.
Позивачем в ході розгляду справи не спростовано доводи КП «Чернігівоблагроліс» про те, що розрахунковий рахунок для отримання заробітної плати в банківській установі у період роботи на підприємстві ОСОБА_1 не відкривав, у зв`язку з чим у підприємства була відсутня інформація щодо банківських реквізитів, на які б ДП «Ніжинрайагролісництво» могло перерахувати належні позивачу при звільненні грошові кошти. 01 червня 2021 року ОСОБА_1 надав до ДП «Ніжинрайагролісництво» інформацію зі своїми банківськими реквізитами для перерахування коштів (а.с. 58) і наступного дня підприємство перерахувало позивачу 33 315,73 грн заробітної плати за травень-жовтень 2020 року, в тому числі компенсацію за невикористані відпустки, за вирахуванням 6 000 грн, що обумовлено умовами укладеного між сторонами договору позики від 18 червня 2020 року (а.с. 87).
Наведені обставини дають колегії суддів підстави дійти висновку, що позивач, будучи керівником підприємства та відсутнім на роботі в день звільнення, з вимогою про проведення остаточного розрахунку до відповідачів на звертався, реквізитів для перерахування належних до сплати грошових коштів не надав, а отже висновок суду першої інстанції про відсутність вини підприємства у несвоєчасному проведенні з ОСОБА_1 остаточного розрахунку є правильним.
Є безпідставними доводи апеляційної скарги про порушення відповідачами процесуальних норм при подачі відзиву на позов, оскільки матеріали справи містять документи, що підтверджують надіслання відповідачами ОСОБА_1 відзиву і доданих до нього доказів у відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст. 178 ЦПК України (а.с. 63-64, 83).   
Ураховуючи наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги  не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування  відсутні.                   
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення  Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 серпня 2021 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 23 грудня 2021 року. 

Головуючий:                                          Судді: