КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
======================================================================
Справа №759/2281/21                                                                               Головуючий у І інстанції Кириленко Т.В.
Провадження №22-ц/824/352/2022                                                           Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 січня 2022 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача                              Голуб С.А.,  
            суддів:                                               Писаної Т.О., Таргоній Д.О., 
розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20 червня 2019 року між банком та ОСОБА_1 , шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, було укладено кредитний договір.
Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору. Станом на 14 січня 2021 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом, становить 15106 грн. 78 коп.
На підставі викладеного в позові, банк просив суд першої інстанції стягнути з відповідача вказану суму та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 20 червня 2019 року в розмірі 15 106 грн. 78 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 662,18 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 2444,60 грн., а також судові витрати в розмірі 2270 грн., а всього підлягає стягненню 17 376 грн. 78 коп.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, не дослідив і не надав належної правової оцінки доказам на які посилається позивач, звертаючись до суду з позовом, не врахував, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач підписав Умови та правила надання банківських послуг та погодився з ними, а сам факт підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил банку не може свідчити про ознайомлення клієнта такими Умовами та правилами. Окрім того, суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду, що викладені в постанові суду від 03 липня 2019 року.
            На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
            В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу у письмовій формі на адресу суду апеляційної інстанції не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 січня 2022 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.
25 січня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» до Київського апеляційного суду було подано відзив на апеляційну скаргу, який передано судді-доповідачу 26 січня 2022 року, однак поданий банком відзив не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції до уваги, з урахуванням наступного.
В поданому відзиві на апеляційну скаргу банк просить визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропуск строку зумовлений карантинними обмеженнями.
Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з твердженням банку, щодо наявності поважних причин пропуску строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, оскільки згідно з листа банку, останнє отримало 20 грудня 2021 року копію ухвали суду про відкриття провадження та копію апеляційної скарги, відповідно з 20 грудня 2021 року розпочався перебіг п`ятнадцятиденного строку на подання відзиву на апеляційну скаргу та закінчився 04 січня 2022 року, в той час як відзив було подано лише 25 січня 2022 року.
Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Як вбачається з матеріалів справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» пропущено строку на подання відзиву не у зв`язку з обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, оскільки наявність карантинних заходів жодним чином не перешкоджала банку вжити заходів задля забезпечення своєчасного подання відзиву на апеляційну скаргу.
Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суди не припиняли свою роботу під час впроваджених карантинних заходів, як і не припиняли свою роботу відділення поштового зв`язку, а тому жодних перешкод для своєчасного подання відзиву на апеляційну скаргу у банку не існувало.
Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з урахуванням такого.
Судом першої інстанції встановлено, що 20 червня 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту із процентною ставкою, визначеною Паспортом споживчого кредиту (а.с. 10, 11-12).
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 14 січня 2021 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 15106 грн. 78 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12662 грн. 18 коп. та заборгованості за відсотками в розмірі 2444 грн. 60 коп. (а.с. 5-7).
АТ КБ «ПриватБанк» надано довідку, відповідно до якої ОСОБА_1 20 червня 2019 року отримав банківську картку, термін дії до 02/23 (а.с. 9).
Факт наявності заборгованості також підтверджується випискою з рахунку про рух коштів за договором станом на 18 січня 2021 року. (а.с. 61-68).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, а тому порушення відповідачем умов договору щодо повернення кредитних коштів надає кредитору право вимагати виконання зобов`язання в будь-який час.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не може повною мірою погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Разом з тим, оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам, що вказані в ст. 263 ЦПК України, оскільки суд першої інстанції не дав належної правової оцінки наявним у справі доказам, не встановив дійсні обставини справи, що призвело до передчасного висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Так, відповідно до ст. 83 ЦПК України визначено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причин, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази підтверджують, що особа здійснила всі належні від неї дії на отримання вказаного доказу.
Як передбачено у ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів у справі.
Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
У відповідності до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього ж Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Виходячи з правового аналізу вищевказаних норм права вбачається, що в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Враховуючи викладене, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що надана банком Анкета-заява разом у Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку складає кредитний договір.
При цьому, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує ту обставину, що він отримував кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 3500 грн.
Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Таким чином, та обставина, що позивач надав, а ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, визнається сторонами та відповідно не потребує доказування.
Разом з тим, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафів є необґрунтованими та не підлягають до задоволення, враховуючи таке.
В заяві позичальника від 20 червня 2019 року процентна ставка не встановлена. Крім того, у цій заяві, підписаний відповідачем, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді грошової суми та її визначеному розміру.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 червня 2019 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
Отже, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів ОСОБА_1 та ознайомився і погодився саме з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Зазначена позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.
Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Таким чином, відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. При цьому, із наданої позивачем копії анкети-заяви не можна зробити висновок, на які саме умови та тарифи обслуговування карт, запропонованих банком, погодився відповідач.
На підтвердження заявлених позовних вимог банком було надано виписку про рух коштів, зі змісту якої вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувався банківською картою та частково сплачував грошові кошти на погашення заборгованості. Так, судом апеляційної інстанції було перевірено надану суду виписку про рух коштів та встановлено, що за період користування банківською карткою, а саме з 20 червня 2019 року по 01 січня 2021 року, ОСОБА_1 було витрачено кредитних коштів у загальному розмірі 47744 грн. 30 коп., а внесено на часткове погашення заборгованості грошових коштів у розмірі 41567 грн. 57 коп. (під час здійснення розрахунку судом апеляційної інстанції не враховувалися транзакції щодо автоматичного списання відсотків, автоматичного погашення заборгованості, регулярне списання платежів, оскільки сторонами не було узгоджено порядок та розмір відсотків за користування кредитними коштами, а також порядок нарахування відсотків та порядок їх списання/погашення), таким чином залишок несплаченої заборгованості відповідача перед банком становить - 6176 грн. 73 коп., який і підлягає стягненню з відповідача на користь банку. 
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`являв.
Враховуючи наведе, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6176 грн. 73 коп., так як обставина отримання кредитних коштів не заперечується відповідачем. При цьому, позивачем не доведено наявність достатніх правових підстав для нарахування та стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами, пені та комісії, а також штрафів, оскільки їх розмір та порядок сплати не узгоджувався сторонами.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 6176 грн. 73 коп., а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З урахуванням того, що позов підлягає частковому задоволенню, то відповідно судовий збір стягується пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Так, з відповідача на користь банку слід було б стягнути 928,14 грн., що становить 40,89 % від заявленої ціни позову (40,89% = ((6176,73/15106,78)*100), де 6176,73 - розмір задоволених позовних вимог, 15016,78 - заявлена ціна позову), таким чином з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 928 грн. 14 коп. = ((40,89*2270/100), де 40,89 - відсоткова частина задоволених позовних вимог, 2270 - сплачений судовий збір).
З урахуванням того, що апеляційна скарга задоволена частково, то за звернення до суду з апеляційною скаргою з позивача слід було б стягнути на користь відповідача судовий збір у розмірі 2012 грн. 70 коп. = ((3405*59,11)/100), де 3405 - сума судового збору, що підлягала сплаті при зверненні до суду з апеляційною скаргою, 59,11 - відсоткова частина задоволених вимог апеляційної скарги).
Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є особою з інвалідністю І групи, відповідно з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України частково сплачений судовий збір слід компенсувати банку за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, а частину судового збору, який підлягав сплаті при зверненні до суду з апеляційною скаргою слід стягнути з банку в дохід держави.
Керуючись ст.ст. 141, 367, 369, 374, 376 України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість у розмірі 6176 грн. 73 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Компенсувати Акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» судовий збір у розмірі 928 грн. 14 коп. за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь в дохід держави судовий збір у розмірі 2012 грн. 70 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:
Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зареєстроване місце знаходження: вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 14360570, розрахунковий рахунок для погашення заборгованості та сплати судових витрат № НОМЕР_1 , МФО 305299.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя-доповідач

Судді: