УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/7427/19
Провадження № 22-ц/4820/1248/21
Категорія: 47

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Гриньова А.М.
за участю прокурора Веселовської О.П.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №676/7427/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарус-Інвест» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2021 року (суддя Вдовичинський А.В., повне судове рішення складено 24 травня 2021 року) у справі за позовом Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарус-Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Еко-Граунд», треті особи у справі - ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Форк», про визнання недійсним наказу, скасування запису про державну реєстрацію права власності та витребування земельної ділянки.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

       Звертаючись до суду із позовом Кам`янець-Подільська окружна прокуратура (перейменована на Кам`янець-Подільську місцеву прокуратуру) вказувала, що наказом Головного управління Держгеокадастру Хмельницькій області (далі – ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області) від 17.10.2017 №22-20830-СГ затверджено документацію з землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер 6822484100:02:003:0324 та передано у власність для ведення особистого селянського господарства. На підставі цього наказу ОСОБА_1 22.10.2017 зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку. Позивач зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.10.2017 ОСОБА_1 відчужив цю земельну ділянку ТОВ «Форк», яке в подальшому на підставі технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок включило її до складу об`єднаної земельної ділянки площею 56 га кадастровий номер 6822484100:02:003:0526. В березні 2018 року на підставі договору купівлі-продажу право власності на земельну ділянку 6822484100:02:003:0526 за ТОВ «ФОРК» було припинено та зареєстровано за ОСОБА_2 , який в свою чергу передав її до статутного капіталу ТОВ «Зарус-Інвест» і державним реєстратором зареєстровано право власності ТОВ «Зарус-Інвест» на цю ж земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В березні 2019 року ТОВ «Зарус-Інвест» земельну ділянку з кадастровим номером 6822484100:02:003:0526 площею 56 га передало в оренду ТОВ «Агро-Еко-Граунд» строком на 7 років. 
Позивав вважає, що наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017 №22-20830-СГ підлягає визнанню недійсним, адже на час його прийняття ОСОБА_1 вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та не міг набути таке право повторно. Тому, ТОВ «Форк», ОСОБА_2 придбали, а в подальшому ТОВ «Зарус-Інвест» отримав до статутного капіталу вказану земельну ділянку від особи, яка не мала права її отримувати та відчужувати. Таким чином, спірна земельна ділянка повинна бути витребувана у ТОВ «Зарус-Інвест» і ТОВ «Агро-Еко-Граунд», оскільки вибула з власності держави поза її волею. 
Прокурор зазначає, що ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області заходів до виявлення та усунення даного факту порушення при передачі земельної ділянки державної форми власності не вжито, крім того управління є відповідачем у справі, а тому не може бути позивачем, оскільки чинним законодавством не допускається збіг в одній особі позивача і відповідача. У зв`язку із зазначеним представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними. 
Враховуючи вищезазначене прокуратура просила суд визнати недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017 №22-20830-СГ, яким затверджено документацію із землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер 6822484100:02:003:0324 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Колодіївської (Китайгородської) ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області; скасувати у поземельній книзі на земельну ділянку кадастровий номер 6822484100:02:003:0526 запис про державну реєстрацію цієї земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; поновити у Державному земельному кадастрі запис про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 6822484100:02:003:0324; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 17.03.2018 №25293453 про державну реєстрацію права власності ТОВ «Зарус-Інвест» на земельну ділянку кадастровий номер 6822484100:02:003:0526; витребувати в ТОВ «Зарус-Інвест», ТОВ «Агро-Еко-Граунд» на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку кадастровий номер 6822484100:02:003:0324 загальною площею 2 га, що розташована за межами населених пунктів Колодіївської (Китайгородської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області в координатах, межах та конфігурації, що була передана наказом ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області від 17.10.2017 №22-20830-СГ у власність ОСОБА_1 . 
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017 №22-20830-СГ, яким затверджено документацію із землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку. площею 2 га кадастровий номер 6822484100:02:003:0324 та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів Колодіївської (Китайгородської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області; скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис від 17.03.2018 №25293453 про державну реєстрацію права власності ТОВ «Зарус-Інвест» на земельну ділянку кадастровий номер 6822484100:02:003:0526; витребувано в ТОВ «Зарус-Інвест», ТОВ «Агро-Еко-Граунд» на користь держави, в особі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку загальною площею 2 га, що розташована за межами населених пунктів Колодіївської (Китайгородської) сільської ради Кам`янець - Подільського району Хмельницької області, в координатах, межах та конфігурації, що була передана наказом ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області від 17.10.2017 №22-20830-СГ у власність ОСОБА_1 ; відмовлено в задоволенні позовних вимог: про скасування у поземельній книзі на земельну ділянку кадастровий номер 6822484100:02:003:0526 запис про державну реєстрацію цієї земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; поновленні у Державному земельному кадастрі запису про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 6822484100:02:003:0324.
Не погоджуючись із цим рішенням суду ТОВ «Зарус-Інвест», в інтересах якого діє представник Сергійчук Ю.В., оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що позовна заява підписана заступником керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури без долучення документів, що підтверджують його повноваження. Також апелянт вказує, що прокурором не дотримано порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Держгеокадастру, адже матеріали справи не містять доказів того, що Держгеокадастр не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатись до суду з відповідним позовом. ТОВ «Зарус-Інвест» також зазначає, що земельна ділянка перебуває під арештом у кримінальному провадженні №42017240000000195, що не скасований. 
Апелянт посилається на те, що станом на час звернення прокурора до суду із позовом, спірна земельна ділянка, яку просить витребувати прокурор, не існує як об`єкт цивільного права, її кадастровий номер скасований і будь-яке право на неї не зареєстроване та спірна земельна ділянка кадастровий номер 6822484100:02:003:0324 як об`єкт права припинила своє існування у визначених межах, що в сукупності свідчить про відсутність індивідуальних ознак витребовуваного майна станом на даний час.
Апелянт вважає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції прокурором не надано доказів, що оскаржувана земельна ділянка є саме ділянкою державної власності та, що ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області мав право розпоряджатись цією ділянкою і що її слід повертати саме ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області.
Зважаючи на викладене, апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в частині витребування в ТОВ «Зарус-Інвест» і ТОВ «Агро-Еко-Граунд» на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку загальною площею 2 га, що розташована за межами населених пунктів Колодіївської (Китайгородської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області в координатах, межах та конфігурації, що була передана наказом ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області від 17.10.2017 №22-20830-СГ у власність  ОСОБА_1  і в частині скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запису від 17.03.2018 №25293453 про державну реєстрацію права власності ТОВ «Зарус-Інвест» на земельну ділянку кадастровий номер 6822484100:02:003:0526 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу Кам`янець-Подільська місцева прокуратура погоджується із висновками суду першої інстанції та просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Прокурор вважає, що апелянтом залишено поза увагою той факт, що питання представництва прокурором інтересів держави в суді регулюються Конституцією України, ЦПК України, Законом України «Про прокуратуру», наказами Генпрокурора України № 186 від 21.09.2018 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень» та №389 від 21.08.2020 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді». І положення ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру», що є спеціальним законом у даному випадку, надає заступнику керівника окружної прокуратури право подання позовної заяви.
Також позивач зазначає, що ні ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, ні його посадові особи не вправі самостійно скасувати спірний наказ, тому належним суб`єктом владних повноважень для захисту інтересів є не будь-який орган, а лише той, що має відповідні повноваження для захисту таких інтересів, і у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень на здійснення такого захисту, щоб інтереси не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень. 
Прокурор вказує, що апелянтом залишено поза увагою, той факт, що об`єднання чи поділ земельних ділянок не є їх знищенням чи будь-якою іншою підставою для припинення права власності, ідентифікувати належну земельну ділянку власник може за координатами, межами та конфігурацією, дані щодо яких наявні у затверджених відповідно до наказів ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області проектах землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , а також архівному розділі Державного земельного кадастру. Крім того, позивач зазначає, що не ґрунтуються на законі також твердження апелянта щодо відсутності підстав для витребування земельної ділянки до моменту вирішення питання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №42017240000000195, та наявність арешту не може впливати на вирішення питання про витребування майна на користь власника і не скасовує пов`язаних з арештом обмежень щодо земельної ділянки. Разом з тим, передача земельної ділянки з кадастровим номером 6822484100:02:003:0324 у власність ОСОБА_1 шляхом прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області здійснена на підставі повноважень, визначених положень п.4 ст. 122 ЗК України, і під час розгляду справи в суді першої інстанції жоден із учасників не висловлював сумнівів та не заперечував обставини належності станом на дату виникнення спірних правовідносин до державної власності спірних земельних ділянок. Також, прокурор зазначає, що правовою підставою для витребування у орендаря ТОВ «Агро-Еко-Граунд» на користь держави спірної земельної ділянки є ч.1 ст. 387 ЦК України.
Рішення в частині задоволення позову про визнання наказу ГУ Держгеокадастру від 17.10.2017 № 22-20843-СГ недійсним і відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому, апеляційним судом, згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не переглядається.
Прокурор проти апеляційної скарги заперечив, просить оскаржуване рішення залишити без змін.
Представник апелянта ТОВ «Зарус-Інвест», представники відповідачів ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області та ТОВ «Агро-Еко-Граунд», відповідач ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 та представник третьої особи ТОВ «Форк» до суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України). 
Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру в Київській області від 07.08.2017 № 10-14052/15-17-сг було надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер 3221288400:07:007:0017 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Світильнівської сільської ради Броварського району Київської області (т.1 а.с.16-19).
Наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017 № 22-20830-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер 6822484100:02:003:0324 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Колодіївської (Китайгородської) сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області та 22.10.2017 на підставі зазначеного наказу зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку (т.1 а.с.4-12, 20).
25.10.2017 між ОСОБА_1 (продавець), від імені якого діяв представник ОСОБА_3 та ТОВ «Форк» (покупець) був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким продавець, від імені якого діє представник, передає у власність (продає), а покупець приймає у власність (купує) земельну ділянку площею 2,0000 га, що розташована за адресою: Колодіївська (Китайгородська) сільська рада Кам`янець-Подільського району Хмельницької області (т.1 а.с.108-109).
Право приватної власності ТОВ «Форк» на земельну ділянку з кадастровим номером 6822484100:02:003:0324 зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.10.2017 року, індексний номер 37779822, номер запису про право власності 23027148 (а.с.11-12).
В подальшому спірну земельну ділянку кадастровий номер 6822484100:02:003:0324 за заявою ТОВ «Форк» об`єднано разом з іншими земельними ділянками та сформовано земельну ділянку площею 56 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 6822484100:02:003:0526.
07.03.2018 на підставі договору купівлі-продажу ТОВ «Форк» відчужило земельну ділянку кадастровий номер 6822484100:02:003:0526, площею 56 га, ОСОБА_2 . 
Надалі 17.03.2018 земельну ділянку кадастровий номер 6822484100:02:003:0526, площею 56 га, ОСОБА_2 передав до Статутного капіталу ТОВ «Зарус-Інвест», про що 17.03.2018 внесено запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно № 25293453 про державну реєстрацію права власності ТОВ «Зарус-Інвест» на вказану земельну ділянку 
На даний час земельна ділянка кадастровий номер 6822484100:02:003:0526, площею 56 га на підставі договору оренди землі від 20.03.2018 перебуває в оренді ТОВ «Агро-Еко-Граунд» (рішення державного реєстратора КП «Подільський реєстраційний центр» Сахновецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області від 22.03.2018, індексний номер 40258792, номер запису про інше речове право 25374195) (а.с.13-15).
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.10.2017 № 22-20830-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», суд першої інстанції виходив з того, що він був прийнятий в порушення вимог ч. 4 ст. 116 ЗК України та п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України. 
Рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Частиною першою статті 330 ЦК України визначено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (ч. 1 ст. 388 ЦК України).
За приписами статті 388 ЦК України, перелік випадків витребування майна власником від добросовісного набувача не підлягає розширеному тлумаченню і можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.
Встановивши, що ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку державної власності кадастровий номер 6822484100:02:003:0324 незаконно внаслідок незаконного використання ним права на повторну безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання та розпорядився нею поза волею держави, суд першої інстанції вірно виходив із того, що ця земельна ділянка може бути витребувана у ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ «Агро-Еко-Граунд» як добросовісних набувачів.
Та, з врахуванням встановлених обставин справи і вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України щодо способу захисту цивільного права, зокрема, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення права, колегія суддів доходить висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права держави у формі визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки від добросовісних набувачів, ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ «Агро-Еко-Граунд» є належним та ефективним.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, сформованою у постановах Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 365/364/18 та від 04.03.2021 у справі № 684/197/19.
З огляду на вищенаведене доводи апеляційної скарги про наявність підстав для відмови у позовних вимогах щодо витребування у відповідачів спірної земельної ділянки є безпідставними.
Також, твердження апелянта про неможливість витребування земельної ділянки від орендаря ТОВ «Агро-Еко-Граунд» є такими, що не заслуговують на увагу, адже норми чинного законодавства визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога власника про витребування належного йому майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Витребування майна власником від добросовісного набувача можливе за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза її волею. При цьому, між власником і володільцем майна (добросовісним набувачем) юридичних відносин немає.
Право оренди це один із видів речового права на чуже майно, в тому числі на земельну ділянку, яке складається з права тимчасового володіння (detentio) та користування цим майном. Орендар на підставі договору оренди є користувачем земельної ділянки, не виконуючи при цьому правомочностей власника, лише користуючись властивостями землі для задоволення своїх потреб.
При цьому, слід зауважити, що заперечуючи проти рішення суду в цій частині, апелянт не навів обґрунтування, яким чином витребування земельної ділянки у орендаря ТОВ «Агро-Еко-Граунд» впливає на права та інтереси саме апелянт, у якого також було витребувано майно в порядку віндикації. В той же час ТОВ «Агро-Еко-Граунд» рішення суду першої інстанції не оспорило, таким чином фактично визнавши його правильність, зокрема, і щодо витребування у нього спірної земельної ділянки.
Неспроможними є аргументи апеляційної скарги про те, що спірна земельна ділянка не існує як об`єкт цивільних прав, оскільки була об`єднана з іншими земельними ділянками, внаслідок чого утворилась нова земельна ділянка, якій присвоєно новий кадастровий номер. Адже формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц, що в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковим для врахування судом.
А доводи апеляційної скарги в тій частині, що спірна земельна ділянка на момент її передачі перебувала у постійному користуванні ДП «Колодіївський» не заслуговують на увагу, оскільки ці доводи не знайшли свого підтвердження в суді та не підтверджені належними доказами. 
Апелянт, обґрунтовуючи незаконність висновків суду першої інстанції накладенням на земельні ділянки арешту у кримінальному провадженні, до яких увійшла також і спірна земельна ділянка, не врахував, що як норми КПК України, так і норми ЦПК України не передбачають обмежень у розгляді та вирішенні судами у порядку цивільного, господарського чи адміністративного судочинства спорів з приводу прав на майно, зокрема і щодо якого застосовано заходи забезпечення кримінального провадження.
У той же час, розгляд та вирішення таких спорів не є підставою для вирішення питань про застосування, зміну або скасування заходів забезпечення кримінального провадження, що здійснюється виключно за правилами кримінального судочинства.
Таким чином, арешт накладений на земельну ділянку з кадастровим номером 6822484100:02:003:0324, до якої увійшла спірна земельна ділянка, не перешкоджає суду ухвалити рішення про її витребування в координатах, межах та конфігурації, яка була передана ОСОБА_1 наказом ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області від 17.10.2017 №22-20830-СГ.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про недотримання прокурором порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 встановлено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності на господарювання, тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абз. 2 ч. 5 ст. 56 ЦПК).
У подібних спірних правовідносинах 26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок, відповідно до якого наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший, другий і третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). 
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті 45 ЦПК України у редакції, чинній до 15.12.2017 року). Аналогічний припис закріплений у частині четвертій статті 56 ЦПК України, чинного з 15.12.2017. 
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом juranovitcuria («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту (п. 67-70 постанови Великої Палата Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц, провадження № 14-104 цс 19). 
Згідно зі ст. 80 ЗК України право власності на землі державної власності належать державі Україна, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади.
Відповідно до положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року №333, такими органами є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) та територіальні органи Держгеокадастру.
Прийнятий ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області незаконний наказ, на підставі якого ОСОБА_1 отримав у власність спірну земельну ділянку, не може оцінюватись як воля власника цієї земельної ділянки - держави на вибуття із його володіння.
Воля держави як власника земель може виражатися лише в таких діях органу виконавчої влади - ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави.
Захист інтересів держави в суді, який полягає у скасуванні оспорюваного наказу, не узгоджується із інтересами зазначених органів. Відповідачем у справі за основною вимогою про визнання недійсним спірного наказу є ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, а тому ця особа не може бути позивачем у зазначеній справі.
Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення земельних ділянок у державну власність, що незаперечно становить суспільний інтерес.
У разі відсутності органу, або відсутності у нього повноважень на здійснення такого захисту, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень.
Такий висновок узгоджується з позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №806/1000/17, від 10.05.2018 року у справі №918/323/17, ухвалах Верховного Суду від 07.05.2018 у справі №910/18283/17, від 16.05.2018 року у справі №826/13768/16. 
Правовідносини пов`язані з вибуттям земель із державної, комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересові не відповідає.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру»,  прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.
Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру», право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що на прокуратуру України покладається функція представництва інтересів держави в суді, реалізація якої здійснюється через систему органів прокуратури в порядку вчинення процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави.
Під час здійснення представництва інтересів держави в суді прокурор має право звертатися до суду з позовом, а саме підписувати та пред`являти цей позов до розгляду.
Заступник керівника окружної прокуратури наділений правом подання позовної заяви на виконання прокуратурою функцій щодо представництва інтересів держави в суді у порядку, передбаченому ст. 56 ЦПК України.
Разом із тим, відповідно до ст. 13 Закону України «Про прокуратуру» у зносинах окружної прокуратури як юридичної особи з органами державної влади та місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями, у тому числі якщо окружна прокуратура виступає самостійним позивачем у справі, її інтереси може представляти лише керівник, а у його відсутність - заступник керівника.
З матеріалів справи вбачається, що заступником керівника Кам`янець – Подільської місцевої прокуратури заявлено позов до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , ТОВ «Зарус-Інвест», ТОВ «Агро-Еко-Граунд», треті особи ТОВ «Форк», ОСОБА_2 у порядку здійснення представництва інтересів держави в суді.
А отже, судом першої інстанції при розгляді справи належним чином перевірені повноваження прокурора на представництво інтересів держави та правомірно відкрито провадження у справі.
Посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25.09.2019 в справі №819/198/17, від 27.05.2020 в справі №819/478/17 не можуть бути враховані судом, адже ці висновки суд касаційної інстанції зробив за інших обставин справи.
Необґрунтованими є доводи апелянта про наявність у Держгеокадастру та ГУ Держгеокадастру права самостійно здійснювати захист інтересів держави в суді.
Згідно положень ст. 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.
Відповідно до п. 5-1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, служба аналізує результати діяльності територіальних органів, що забезпечують здійснення повноважень з розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, розробляє заходи щодо підвищення ефективності функціонування територіальних органів.
Пунктом 30 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Хмельницькій області (далі - Положення) передбачено, що управління здійснює державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі.
Згідно з п. 6 вказаного Положення посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право: 1) складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; 2) безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; 3) звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився; 4) викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для отримання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства; 5) передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки злочину; 6) проводити у випадках, установлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства; 7) залучати в установленому порядку до виконання окремих робіт, участі у вивченні окремих питань учених і фахівців (за їх згодою), працівників місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій (за погодженням з їхніми керівниками); 8) одержувати безоплатно від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на них завдань; 9) скликати наради, утворювати комісії, робочі та експертні групи, проводити наукові конференції, семінари з питань, що належать до їх компетенції; 10) користуватися відповідними інформаційними базами даних державних органів, державною системою урядового зв`язку та іншими технічними засобами.
Таким чином, як вбачається із вищенаведеного, ні Держгеокадастр, ні ГУ Держгеокадастру, ні їх посадові особи не мають повноважень здійснювати у спірних правовідносинах заходи державного контролю (нагляду), які у подальшому можуть бути підставою для вжиття відповідних заходів реагування, у тому числі шляхом звернення із позовом до суду.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.07.2018 року у справі №818/1511/17. 
Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено. 
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарус-Інвест» залишити без задоволення.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 22 грудня 2021 року.

Судді                                                                А.П. Корніюк

                                                       І.В. П`єнта

                                                       О.І. Талалай