УХВАЛА
12 січня 2022 року
м. Київ
справа № 1-48/05
провадження № 13-2зво22
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідачаОСОБА_1 ,  
суддів  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_7 ,   ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 ,  ОСОБА_10 ,  ОСОБА_11 ,   ОСОБА_12 ,   ОСОБА_13 ,  ОСОБА_14 , ОСОБА_15 
розглянула заяву засудженого ОСОБА_16 про перегляд за виключними обставинами на підставі пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2005 року та ухвали Верховного Суду України від 18 жовтня 2005 року і
встановила:
Як убачається з матеріалів провадження за заявою та наявних у Верховному Суді даних, вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2005 року, з урахуванням ухвали Верховного Суду України від 18 жовтня 2005 року, ОСОБА_16 було засуджено за пунктами 4, 6, 7, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ, Суд, міжнародна судова установа) у  рішенні від 11 березня 2021 року в справі «Дембо та інші проти України» (заява № 2778/18 та 46 інших, у тому числі ОСОБА_16 ) констатував порушення ст. 3  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) стосовно довічного ув`язнення без  перспективи звільнення. ЄСПЛ постановив, що сам факт визнання існування порушення вже є достатньою справедливою сатисфакцією. 
Посилаючись на вказане рішення ЄСПЛ, а також на рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021, ОСОБА_16 звернувся до Верховного Суду із заявою про перегляд згаданих вироку й ухвали за виключними обставинами. На думку засудженого, установлене щодо нього порушення ст. 3 Конвенції та визнання неконституційними окремих положень статей 81, 82 КК, у поєднанні з нормами інших міжнародних договорів та  Конституції України, слугують підставами для звільнення його від подальшого відбування покарання. Також у своїй заяві ОСОБА_16 просить поновити строк її подання.
Велика Палата Верховного Суду (далі – Велика Палата), перевіривши подану заяву, дійшла висновку, що у відкритті провадження за нею належить відмовити на таких підставах.
Строки звернення про перегляд судових рішень за виключними обставинами визначено у ст. 461 КПК. У силу ст. 117 цього Кодексу строк виконання процесуальних дій поновлюється лише тоді, коли він був пропущений із поважних причин. Однак їх у своїй заяві ОСОБА_16 не навів. Тому клопотання заявника про поновлення процесуального строку не підлягає задоволенню. 
Зазначене з огляду на приписи п. 3 ч. 3 ст. 429, ч. 3 ст. 464 КПК також унеможливлює відкриття провадження за зверненням ОСОБА_16 . 
Разом із цим, дотримуючись принципу правової визначеності, задля нестворення у  заявника невиправданих очікувань, хибного уявлення про подальшу позитивну перспективу здійснення перегляду за правилами глави 34 КПК, Велика Палата вважає за необхідне вказати наступне.
Засуджений у поданій заяві висловлює незгоду із судовими рішеннями щодо нього поза зв`язком із позицією міжнародної судової установи у справі «Дембо та інші проти України», яка стосується механізмів не індивідуального, а загального характеру, зокрема необхідності запровадження в Україні процедур, які би на  законодавчому рівні забезпечували в перспективі можливість звільнення або дострокового звільнення осіб, засуджених до довічного ув`язнення. Натомість справедливості призначення такого виду покарання за вчинення особливо тяжкого злочину Суд під сумнів не ставив та вирішив, що справедливою сатисфакцією за порушення міжнародних зобов`язань за ст. 3 Конвенції буде виплата заявникові (заявникам) відшкодування моральної шкоди в грошовому еквіваленті.
Удосконалення нормативно-правових актів шляхом прийняття законів є  прерогативою законодавчої влади і не належить до компетенції жодного суду. Єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада України, повноваженнями якої охоплюється внесення змін до чинного законодавства, у  тому числі на виконання рішень міжнародної судової установи відповідно до  Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та  застосування практики Європейського суду з прав людини». 
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК установлення неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення є виключною обставиною за умови застосування судом відповідних норм при вирішенні конкретної справи. 
Конституційний Суд України рішенням свого Другого сенату від 16 вересня 2021  року № 6-р(ІІ)/2021 визнав такими, що не відповідають Основному Закону України, положення ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК через неможливість їх застосування до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Верховну Раду України було зобов`язано невідкладно привести вказані статті КК у відповідність до Конституції України, законодавчо унормувати порядок заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення.
Отже, виконання приписів Конституційного Суду України, відображених у рішенні, на  яке посилається засуджений, також повинно бути здійснено шляхом унесення Верховною Радою України змін до норм права, котрі регулюють звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м`яким, з метою поширення їх дії на такий вид заходу примусу, як довічне позбавлення волі. 
Крім того, питання про умовно-дострокове звільнення осіб від відбування призначеного покарання та заміна його невідбутої частини більш м`яким вирішуються під час виконання вироку в порядку ст. 539 КПК, тобто місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання. 
З урахуванням викладеного, у відкритті провадження за заявою ОСОБА_16 слід відмовити, а заяву – повернути особі, яка її подала. 
Така позиція відповідає усталеній практиці Великої Палати в цій категорії справ (ухвали від 23 березня, 28 вересня, 1, 20, 21, 26 жовтня, 9, 15, 19 листопада, 7,  15,  21  грудня 2021 року,  провадження  № 13-21зво21,  13-169зво21,  13-175зво21, 13-186зво21,  13-198зво21,  13-200зво21,  13-202зво21, 13-217зво21, 13-221зво21, 13-228зво21, 13-230зво21,  13-231зво21,  13-233зво21, 13-235зво21, 13-237зво21,  13-241зво21 відповідно).
Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата Верховного Суду
постановила:
Відмовити у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_16 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2005 року та ухвали Верховного Суду України від 18 жовтня 2005 року.
Заяву з усіма доданими матеріалами повернути особі, яка їх подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                     ОСОБА_1 
Судді: 
ОСОБА_2                                          ОСОБА_9 
ОСОБА_3                                               ОСОБА_10 
ОСОБА_4                                             ОСОБА_11 
ОСОБА_5                                             ОСОБА_12 
ОСОБА_6                                         ОСОБА_13 
ОСОБА_7                                       ОСОБА_14 
ОСОБА_8                                                 ОСОБА_15