КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 754/15706/20                                                                                         Головуючий у І інстанції Галась І.А.
Провадження №22-ц/824/1009/2022                                                             Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
12 січня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,
за участі секретаря Тимошевської С.І.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛН-ГРУП України» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
 
у листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 05.03.2021 року, просив суд стягнути з відповідача - ТОВ «ЛН-ГРУП Україна» на користь позивача суму нарахованої пені у розмірі 92 048 грн. 75 коп., суму моральної шкоди у розмірі 6 000,00 грн., суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів від прострочення суми в розмірі 1 783 грн. 06 коп., суму пропорційної зменшення ціни за товар неналежної якості у розмірі 10 550 грн. 00 коп. Просив також зобов`язати відповідача видати позивачу розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (наданої послуги), а також акт приймання кухні, складений між покупцем та продавцем з зазначеними у ньому всіма недоліками, які були виявлені покупцем під час монтажу виробу.
В обґрунтування позову зазначав, що 28 грудня 2019 року між ним та відповідачем, ТОВ «ЛН-ГРУП», був укладений договір купівлі - продажу № 1094 товару: набір меблів для кухні «Alva Gloss». В цей же день, 28 грудня 2019 року за виконання роботи по договору позивачем було сплачено 30% від загальної вартості товару, згідно пункту 2.2.1 договору.
02.03.2020 року був узгоджений перелік вбудованої техніки та кріслень, відбулось підписання специфікацій та ескізів до договору, змінена загальна вартість товару за договором. Згідно п.3.1.1 Договору з цього моменту починався термін дати поставки.
Згідно п. 3.1 Договору термін поставки складав до 50 банківських днів.
04.03.2020 року до Договору в розділи 2.2.1 та 2.2.2 про ціну та порядок розрахунків за ініціативою продавця були внесені зміни та було сплачено позивачем ще 20% від загальної вартості товару.
22.09.2020 року позивачем здійснено оплату 50% загальної вартості товару по факту надходження товару на склад відповідача, що є рештою коштів від загальної суми.
Доставку товару до приміщення позивача здійснено 23.09.2020 року, що підтверджується актом прийому - здачі 42 упаковок від 23.09.2020 року.
Монтаж товару у приміщенні позивача зробили з 21 по 23 жовтня 2020 року. Акту прийому кухні ні продавець (представник продавця), ні підрядні майстри, що виконували монтаж виробу, не склали.
Також зазначено, що позивачу згідно п.4.1.4 не була надана можливість засвідчити письмово в акті прийому кухні виявлені недоліки.
Позивач вказував, що під час виконання договору купівлі-продажу порушені його права, як споживача, в частині терміну поставки товару та комплектності товару і недоліках у виконаній роботі.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення по справі, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Зокрема, в доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції, в порушення положень ст.ст. 89,95 ЦПК України за власною ініціативою не вирішив питання про витребування оригіналу договору купівлі-продажу, договору доручення, акту прийому-передачі, не усунув сумнівів щодо копій зазначених договорів та акту, які виникли у суду, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції формально виходив із того, що позивач не довів підтвердженими належними та допустимими доказами позовних вимог, а у суду не було можливості перевірити справжність письмових доказів (документів) шляхом співставлення з оригіналом.
Крім того, у оскаржуваному судовому рішенні не зазначено, яким чином вирішена заявлена позовна вимога щодо зобов`язання відповідача надати позивачу розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (наданої послуги).
Суд першої інстанції не надав належної оцінки поданим позивачем договорам доручення та дійшов неправильного висновку про те, що в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують сплату за цими договорами.
Суд не звернув уваги на ту обставину, що саме повірений ( ОСОБА_2 ) за цими договорами, діючий від імені довірителя, зобов`язується здійснити внесення готівкових коштів на користь ТОВ «ЛН-ГРУП УКРАЇНА».
Також, в судовому рішенні не зазначено, яким чином вирішена вимога щодо зобов`язання відповідача видати акт приймання кухні, складений між покупцем та продавцем із зазначенням у ньому всіх недоліків, які були виявлені покупцем під час монтажу виробу.
Судом також не було встановлено причин недоліків продукції, на яку за умовами договору встановлено гарантійний строк експлуатації, безпідставно поклавши обов`язок доведення цих обставин на позивача (покупця), а не на відповідача (постачальника), який не надав жодних заперечень щодо спору.
Відзиву на апеляційну скаргу, в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надійшло.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу, відповідно із частиною 3 статті 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення у даній справі, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач - ТОВ «ЛН-ГРУП Україна» свого представника для участі у судовому засіданні не направив.
Судова повістка, згідно з вимогами ч. 10 статті 128 ЦПК України була направлена за адресою місцезнаходження відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛН-ГРУП Україна» (згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців: 65033, м. Одеса, вул. Желябова, 1), однак, повернулась без вручення, з відміткою поштового відділення про причини повернення - адресат відсутній за вказаною адресою.
Відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомлення відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
З огляду на вказане, керуючись положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду вважала за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача, який вважається повідомленим належним чином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача по справі, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті спору, з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.
Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача не підтверджені належними та допустимими доказами.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 28 грудня 2019 року між ОСОБА_1 (Покупець) та відповідачем, ТОВ «ЛН-ГРУП» (Продавець), був укладений договір купівлі - продажу № 1094, за умовами якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити на умовах даного Договору, товар: Набір меблів для кухні «Alva Gloss». 
Загальна вартість товару визначена сторонами в сумі 99 700,00 гривень (п. 2.1.1 Договору).
Сторонами також було визначено порядок розрахунків за Договором, згідно з яким 30 % від загальної вартості товару 30 000,00 грн. сплачується Покупцем Продавцю в день підписання цього Договору. 70% від загальної вартості товару 69 700,00 грн. сплачується Покупцем Продавцю по факту надходження товару на склад Покупця. (пп. 2.2.1, 2.2.2)
В цей же день, 28 грудня 2019 року на виконання умов договору позивачем було сплачено 30% від загальної вартості товару, згідно пункту 2.2.1 договору, що підтверджується Договором-доручення від 28.12.2019р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за умовами якого останній отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30 000,00 грн. та зобов`язався від його імені здійснити внесення готівкових коштів на користь ТОВ «ЛН-ГРУП Україна» згідно Договору №1094 від 28.12.2019 року. (а.с. 19)
02.03.2020 року сторонами був узгоджений перелік вбудованої техніки та проект-дизайн кухні із крісленнями, що підтверджується наданою позивачем Специфікацією №1094 від 02.03.2020р. із додатками, змінена загальна вартість товару за договором на суму 105 500,00 грн.
Із договору-доручення, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 04.03.2020 року, вбачається, що останній отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 22750,00 грн. та зобов`язався від його імені здійснити внесення готівкових коштів на користь ТОВ «ЛН-ГРУП Україна» згідно Договору №1094 від 28.12.2019 року. (а.с. 20)
Із зазначених вище доказів судом встановлено, що Покупець ОСОБА_1 станом на 04.03.2020 року здійснив оплату 50% від загальної вартості товару на суму 52 750,00 грн.
Решту 50 % від загальної вартості товару в сумі 52 750,00 грн. позивач оплатив 22.09.2020 року по факту надходження товару на склад відповідача, що підтверджується Договором-доручення від 22.09.2020р. (а.с. 21).
Згідно Акту прийому-здачі до Договору №1094, поставку товару в кількості 42 упаковки до приміщення позивача здійснено 23.09.2020 року (а.с. 22).
Зі справи також вбачається, що 08.10.2020 року позивачем направлено претензію на ім`я директора ТОВ «ЛН-ГРУП Україна» ОСОБА_2 щодо порушення терміну поставки із вимогою сплати неустойки та виконання монтажу товару в семиденний строк. (а.с. 27).
Зі слів позивача, монтаж кухні у приміщенні позивача відбувався з 21 по 23 жовтня 2020 року, акту прийому кухні ні продавець (представник продавця), ні підрядні майстри, що виконували монтаж виробу, не склали.
23 листопада 2020 року позивачем направлено претензію на ім`я директора ТОВ «ЛН-ГРУП Україна» Сафарова А. щодо комплектності товару за укладеним договором, зокрема:
п.1 - 12 секція (шафа на підлозі) має боковий фасад виконаний непофарбованим у глянці кольору RAL9003, а не як було зазначено у ескізі до замовлення N 1094 під 02.03.2020 р.;
п. 2 - 4 секція (настінна шафа) виконана глибиною 600 мм, замість глибини 520 мм (потрібної), як було зазначено у специфікації та ескізі до замовлення № 1094 від 02.03.2020 р.; 
п. 3 - відкрита частина цієї секції з полицями має бокові сторони пофарбовані у глянець кольору RAL 9003 не у внутрішню частину секції, як зазначено у специфікації та ескізі до замовлення № 1094 від 02.03.2020 р., а на зовнішню сторону секції.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив безоплатно усунути недолік за п. 1, та пропорційного зменшення ціни за товар згідно з недоліками пп.2,3. (а.с. 50)
Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції формально виходив із того, що позивач не довів належними та допустимими доказами позовних вимог, а у суду не було можливості перевірити справжність письмових доказів (документів) шляхом співставлення з оригіналом.
Однак, з матеріалів справи не вбачається перешкод для перевірки судом відповідності поданих позивачем документів, їх оригіналам. 
Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції не дав належної правової оцінки поданим позивачем доказам, не встановив обставин, що мають значення по справі, та дійшов передчасного висновку про не доведення позивачем заявлених вимог.
Аналізуючи наявні в матеріали справи докази, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність між сторонами правовідносин, які виникли на підставі Договору купівлі-продажу №1094 від 28.12.2019 р., який за своєю правовою природою носить змішаний характер, оскільки також містить елементи договору підряду.
У відповідності до частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
У відповідності до положень статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Зі змісту частини 1 статті 627 ЦКУкраїни вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як зазначено в частині 1 статті 628 ЦКУкраїни, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Поряд з цим, частина 2 статті 628 ЦК України закріплює, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
По справі встановлено, що позивачем, як Покупцем, свої зобов`язання за Договором виконані у повному обсязі - сплачена загальна вартість товару в розмірі 105 500,00 грн., що підтверджується договорами доручення від 28.12.2019, 04.03.2020, 22.09.2020р.
В той же час, в порушення вимог частини 8 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на дату виконання договору, Продавцем не було надано Покупцю, як споживачу, розрахункового документу, що засвідчує факт купівлі.
Розрахунковим документом, який підтверджує факт придбання товару, надання послуги чи виконання робіт у даного продавця, виробника чи виконавця можуть бути касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція тощо. Основними вимогами до змісту розрахункового документу є наявність обов`язкових реквізитів про продавця: його повна назва, індивідуальний податковий номер продавця, який реалізує товар (надає послугу), адреса місця реалізації товару (отримання послуги), дата продажу товару (отримання послуги), повна назву товару (послуги) та кількість, вартість придбаного товару (наданої послуги). Товарний чек завіряється підписом керівника чи його довіреною особою, та, в разі наявності, печаткою. 
Обов`язок суб`єкта господарювання видати чек споживачу передбачено: 
- Законом України «Про захист прав споживачів»: п.11 ст.8 під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу або відтворити на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надіслати електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти; п.8 ст.10 - виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги), або відтворити на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу споживачеві здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надіслати електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти; 
- постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 № 833 «Про затвердження Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів» п. 22 - Разом з товаром споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який засвідчує факт купівлі товару та/або надання послуги.
З огляду на вказане, вимога позивача в частині зобов`язання відповідача ТОВ «ЛН-ГРУП Україна» видати ОСОБА_1 розрахунковий документ, що засвідчує факт купівлі товару за Договором купівлі-продажу №1094 від 28.12.2019 року, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 посилався на порушення відповідачем його прав, як споживача, у зв`язку із порушенням строку поставки та монтажу товару, що у відповідності до положень п. 3.2 Договору, укладеного між сторонами, є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 0,10% за кожен день прострочення в загальному розмірі 92 048,75 грн.  
Аналізуючи умови укладеного між сторонами Договору, колегія суддів апеляційного суду вважає такі вимоги необґрунтованими, з огляду на таке.
Згідно умов пункту 3.1 Договору, Продавець зобов`язаний поставити товар Покупцю на наступних умовах:
дата поставки - не пізніше 45 банківських днів, якщо до складу товару входять нестандартні елементи (не масив) до 50 банківських днів, якщо до складу товару входять меблі з масиву до 60 банківських днів, з дати підписання Договору та оплати Продавцю 70% вартості товару.
Згідно п. 3.2. Договору, Продавець зобов`язаний передати товар Покупцю протягом терміну, вказаного в Договорі. За порушення терміну поставки товару Продавець виплачує Покупцю неустойку в розмірі однієї десятої відсотка від вартості передплати за кожен день.
Пред`являючи вимоги щодо стягнення неустойки за порушення строку поставки, позивач посилався на те, що перебіг вказаного строку розпочався з 05.03.2020 року і закінчився 19.05.2020 року, враховуючи термін поставки товару у 50 банківських днів.
Однак, колегія суддів апеляційного суду з такими доводами не погоджується, оскільки вони суперечать умовам п. 3.1 Договору, згідно з якими початок перебігу строку поставки безпосередньо пов`язується з оплатою Продавцю 70% вартості товару. 
Судом встановлено та не заперечується позивачем, що станом на 04.03.2020 року ним було оплачено Продавцю 50% від загальної вартості товару.
Решту 50 % від загальної вартості товару в сумі 52 750,00 грн. позивач оплатив 22.09.2020 року по факту надходження товару на склад відповідача, і з огляду на умови Договору, початок терміну поставки слід рахувати саме з цієї дати.
Оскільки фактично товар поставлено до приміщення позивача 23.09.2020 року, що підтверджується Актом прийому-здачі до Договору №1094, вимоги позивача в частині стягнення неустойки в розмірі 92048,75 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Апеляційний суд також звертає увагу на ту обставину, що умовами укладеного між сторонами договору строк монтажу кухні не визначався. 
Щодо вимог про зобов`язання відповідача скласти Акт прийняття кухонних меблів. 
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Згідно положень пп. 4.1.2 - 4.1.5 Договору Продавець зобов`язався здійснити у квартирі (приміщенні) Покупця монтаж товару. Забезпечити гарантійне обслуговування Товару протягом 2 (двох) років з дня підписання Покупцем документів про прийняття товару (акту прийняття кухонних меблів). Усунути недоліки (недовезення, заводський брак), виявлені в присутності представника Продавця та засвідчені письмово в акті прийому кухні, протягом 40 календарних днів - стандартні елементи, 50 календарних днів - нестандартні елементи та вироби з масиву. Якщо акт прийому не був складений та підписаний покупцем або його представником, з причин їх відсутності, він може бути заповнений та підписаний представником Продавця.
Пунктом 4 статті 882 ЦК України передбачено, що передавання робіт підрядчиком і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що в порушення умов положень п. 4.1 Договору, та пунтку 4 статті 882 ЦК України Продавцем не було складено та надано для підписання Покупцем акту прийняття кухонних меблів, чим порушено право ОСОБА_1 , як споживача, засвідчити наявність недоліків поставленого товару та право на гарантійне обслуговування товару, термін якого пов`язаний безпосередньо із днем підписання вказаного акту.
Зазначене свідчить про обґрунтованість вимог позивача в частині зобов`язання ТОВ «ЛН-ГРУП Україна» видати ОСОБА_1  акт приймання кухні, складений між ТОВ «ЛН-ГРУП Україна» та  ОСОБА_1 із зазначенням у ньому недоліків, виявлених покупцем під час монтажу виробу.
Щодо вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача 10550,00 гривень, як пропорційного зменшення ціни за товар, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).
У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару (частина перша статті 8 Закону України "Про захист прав споживачів").
Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України "Про захист прав споживачів" вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.
По справі встановлено, що ОСОБА_1 23.09.2020 року направив на адресу відповідача письмову претензію із вимогою про безоплатно усунути недолік за п. 1, та пропорційного зменшення ціни за товар згідно з недоліками пп.2,3, яка залишилась без відповіді.
З огляду на вказане, за підтвердження факту наявності недоліків товару, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пропорційного зменшення ціни за товар є обґрунтованими.
В той же час, позивачем не надано належного обґрунтування на підтвердження розміру такого пропорційного зменшення в сумі 10550, 00 грн. (експертного висновку, звіту про оцінку, інше). За відсутності доказів, підтверджуючих оцінку товару з недоліками, вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. (ч. 6 статті 81 ЦПК України).
Крім того, колегія суддів апеляційного суду вважає також необґрунтованими вимоги позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат за прострочення та 3% річних, які нараховані позивачем із посиланням на ч. 2 статті 625 ЦК України.
Так, згідно з положеннями ч. 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Заявляючи вказані вимоги, позивачем не наведено належного правового обґрунтування щодо стягнення вказаних штрафних санкцій та інфляційних втрат, зокрема, не наведено, яке саме грошове зобов`язання не виконане відповідачем, якими доказами підтверджуються обставини щодо його невиконання.
Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів апеляційного суду виходить із наступного.
За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і в немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.
Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).
Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з частиною першою статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець вказує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства, зокрема статей 4, 22 Закону України "Про захист прав споживачів".
Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
Згідно з преамбулою Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
За пунктами 18, 22 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Статтею 1-1 Закон України "Про захист прав споживачів" передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" термін "продукція" у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.
За змістом частини другої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
З огляду на викладене слід зазначити, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
У даній справі встановлено та підтверджено належними доказами порушення відповідачем - ТОВ «ЛН-ГРУП Україна» вимог Закону України «Про захист прав споживачів», результатом чого стало завдання ОСОБА_1 , як споживачу за договором № 1094 від 28.12.2019 року, моральної шкоди. Надаючи оцінку доводам позивача в частині обсягу душевних страждань, які останній зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача, колегія суддів апеляційного суду, керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності, вважає визначений позивачем розмір відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 6 000,00 гривень обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, наслідком чого стало ухвалення судом помилкового рішення про відмову в задоволенні позову, рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення по суті спору.
Згідно з ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову особи, звільненої від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 4 204 гривень 00 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 травня 2021 року скасувати.
Ухвалити по справі нове судове рішення.
Позов  ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛН-ГРУП Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії- задовольнити частково.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЛН-ГРУП Україна» на користь  ОСОБА_1  на відшкодування завданої моральної шкоди - 6000 (шість тисяч) гривень.
Зобов`язати товариствоз обмеженою відповідальністю «ЛН-ГРУП Україна»видати      ОСОБА_4 розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі товару за Договором купівлі-продажу №1094 від 28.12.2019 року.
Зобов`язати товариствоз обмеженою відповідальністю «ЛН-ГРУП Україна»видати      ОСОБА_4  акт приймання кухні, складений між ТОВ «ЛН-ГРУП Україна»та  ОСОБА_1 із зазначенням у ньому недоліків, виявлених покупцем під час монтажу виробу.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути товариства з обмеженою відповідальністю «ЛН-ГРУП Україна» в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) гривень 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

 
Суддя-доповідач                                                          Таргоній Д.О.
  
  Судді:                                                                           Голуб С.А.
                                                                                                                                                                                                                 Ігнатченко Н.В.