ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/7916/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження  в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області      
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 26 липня 2021  року, (суддя суду першої інстанції Неклеса О.М.), прийняту в порядку спрощеного провадження в м. Дніпро, в адміністративній справі №160/7916/21  за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії ,- 
ВСТАНОВИВ:
          18 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: 
          -      визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Дніпропетровській області в особі Шевченківського районного відділу у м. Дніпро Головного управління Державної міграційної служби ( ГУ ДМС) України у Дніпропетровській області щодо не оформлення паспорту громадянина України в зв`язку із обміном пошкодженого непридатного для користування оформленої на ім`я ОСОБА_1 паспорту у формі ID - картки до закінчення строку дії цієї картки - на паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого  Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII.
-    зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Дніпропетровській області в особі Шевченківського районного відділу у м. Дніпро Головного управління Державної міграційної служби ( ГУ ДМС) України у Дніпропетровській області вилучити усю інформацію відносно ОСОБА_1 з Єдиного Державного демографічного реєстру та здійснити обмін пошкодженої непридатної до використання оформленої на ім`я ОСОБА_1  ID - картку до закінчення строку її дії - на паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, з проставленою відміткою місця проживання - без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки її персональних даних відповідно із п. 16 розділу 11 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого  Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ  без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач неодноразово зверталася до Шевченківського районного відділу у м. Дніпрі Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області із вимогою вилучити усю інформацію відносно ОСОБА_1 з Єдиного Державного демографічного реєстру та здійснити обмін пошкодженої непридатної до використання оформленої на ім`я ОСОБА_1 ID - картку до закінчення строку її дії - на паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року. Проте у здійсненні такого обміну їй було відмовлено в зв`язку з тим, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року. Позивачу було рекомендовано звернутися до суду. Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Дніпропетровській області в особі Шевченківського районного відділу у м. Дніпро Головного управління Державної міграційної служби ( ГУ ДМС) України у Дніпропетровській області щодо не оформлення паспорту громадянина України, позивач    звернулася до суду з даною позовною заявою.
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
          Визнанго протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Дніпропетровській області в особі Шевченківського районного відділу у м. Дніпро Головного управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України у Дніпропетровській області щодо не оформлення паспорту громадянина України в зв`язку із обміном пошкодженого непридатного для користування оформленого на ім`я ОСОБА_1 паспорту у формі ID - картки до закінчення строку дії цієї картки - на паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого  Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII.
Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Дніпропетровській області в особі Шевченківського районного відділу у м. Дніпро Головного управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України у Дніпропетровській області вилучити усю інформацію відносно ОСОБА_1 з Єдиного Державного демографічного реєстру.
Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Дніпропетровській області в особі Шевченківського районного відділу у м. Дніпро Головного управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України у Дніпропетровській області здійснити обмін пошкодженої, непридатної до використання оформленої на ім`я ОСОБА_1 ID - картку до закінчення строку її дії - на паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, з проставленою відміткою місця проживання.
В іншій частині позовних вимог, - відмовлено.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення сулу скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не зверталась до відповідача із заявою встановленого зразка про заміну паспорту, відповіді їй було надано у відповідності до вимог ЗУ «Про звернення громадян», відтак відсутність підстави для задоволення позову в частині визнання протиправними дій про відмову у видачі паспорту-книжечки позивачу. Крім того, відповідач зазначив, що відсутні законних підстав для вилучення інформації щодо позивача з Єдиного демографічного реєстру, адже позивачем було надано дозвіл на обробку її персональних даних при поданні заяви на отримання паспорту у формі ID-картки. Також, відповідач зазначає, що судом першої інстанції рішення у даній справі було прийнято без врахування практики Верховного Суду з аналогічних питань.
          Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги позивач просить рішення суду залишити без змін,  а апеляційну скаргу – без задоволення.
          
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає  задоволенню з наступних підстав.
          Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач 03.07.2020 року та 24.09.2020 року зверталася до Шевченківського районного відділу у м. Дніпрі Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області із заявами щодо оформлення паспорта громадянина України у вигляді книжечки, зразка, затвердженого  постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ  у зв`язку з непридатністю до користування паспорта громадянина України у вигляді ID- картки.
На заяви позивача Шевченківським районним відділом у м. Дніпрі Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області 16.07.2020 року та 06.10.2020 року надані відповіді аналогічні за змістом, в яких зазначено, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року. Позивачу було рекомендовано звернутися до суду.
Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби (ГУ ДМС) України в Дніпропетровській області в особі Шевченківського районного відділу у м. Дніпро Головного управління Державної міграційної служби ( ГУ ДМС) України у Дніпропетровській області щодо не оформлення паспорту громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.
          Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи  позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відмова позивачу у видачі паспорта-книжечки та вилучення інформації щодо неї з демографічного реєстру є протиправними та такими, що порушують права та інтереси позивача.
          Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Частиною другою  статті 19 Конституції України  обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно з частиною першою  статті 1 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року №5492-VI  (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №5492-VI) суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим  Законом  документів, регулюються  Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.
Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим  Законом  інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих  Конституцією України  свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.    Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим  Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.    Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим  Законом  документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування (частина перша  статті 4 Закону №5492-VI).
За приписами частини першої  статті 10 Закону №5492-VI  внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог  Закону України «Про захист персональних даних». У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Згідно з частиною першою  статті 13 Закону №5492-VI  документи, оформлення яких передбачається цим  Законом  із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на    документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.
Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, є паспорт громадянина України (підпункт «а» пункту 1 частини першої  статті 13 Закону №5492-VI).
Відповідно до частини третьої  статті 13 Закону №5492-VI  паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.
За приписами частин першої, другої, четвертої та п`ятої  статті 14 Закону №5492-VI  форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
Згідно з частиною другою  статті 15 Закону №5492-VI  бланки документів, якщо інше не визначено цим  Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої  статті 16 Закону №5492-VI  оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.
У частині сьомій  статті 16 Закону №5492-VI  обумовлено, що уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим  Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо: 1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа; 2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті); 3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа; 4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником. У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа. Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.
Згідно з частинами першою та другою  статті 21 Закону №5492-VI  паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини четвертої  статті 21 Закону №5492-VI  паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
До паспорта громадянина України вноситься така інформація: назва держави; назва документа; ім`я особи; стать; громадянство; дата народження; унікальний номер запису в Реєстрі; номер документа; дата закінчення строку дії документа; дата видачі документа; уповноважений суб`єкт, що видав документ (код); місце народження; відцифрований образ обличчя особи; відцифрований підпис особи; податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган). У разі наявності повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової картки платника податків проставляється слово «відмова» (частина сьома  статті 21 Закону №5492-VI).
Приписами частини шостої  статті 7 Закону №5492-VI  забороняється вимагати від осіб та вносити до Реєстру інформацію, не передбачену цим Законом.    Забороняється вимагати від осіб персональні дані, що свідчать про етнічне походження, расу, політичні, релігійні чи інші переконання, звинувачення у скоєнні злочину або засудження до кримінального покарання, а також дані щодо здоров`я або статевого життя.
Відповідно до частини другої статті  15  та абзацу другого частини другої статті  21 Закону №5492-VI  Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №302, якою затвердив: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.
За змістом пункту 2 Постанови №302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:
- з 01 січня 2016 року оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією  Постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення №2503-XII;
- з 01 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією  Постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією  Постановою.
Пунктом 3 Постанови №302 установлено, що:
- до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією  Постановою, паспорт  громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки;
- прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією  Постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється;
- паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 01 листопада 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано.
Відповідно до пунктів 1, 2 додатка 2 до Постанови №302 «Технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм» бланк паспорта громадянина України (далі - паспорт) виготовляється у формі пластикової картки типу ID-1, що містить безконтактний електронний носій. Формат картки становить 54х85,6 міліметра та може мати допустимі відхилення відповідно до стандарту ДСТУ ISO/IEC 7810:2008. У паспорт імплантовано безконтактний електронний носій, який відповідає вимогам нормативних документів України у сфері технічного та криптографічного захисту інформації. Безконтактний електронний носій відповідає вимогам стандарту ISO/IEC 14443 щодо запису і зчитування даних. До безконтактного електронного носія вноситься інформація, яка зазначена на лицьовому та зворотному боці паспорта, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя, відцифрований підпис особи), а також дані щодо забезпечення захисту інформації, що внесена на безконтактний електронний носій, відповідно до вимог  Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». До безконтактного електронного носія вноситься додаткова змінна інформація, передбачена Законом.
Згідно з підпунктом 1 пункту 7 Порядку №302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
За правилами пункту 26 Порядку №302 після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу Державної міграційної служби, уповноваженого суб`єкта друкує її та надає заявнику для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей. Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.
Після перевірки заявник власним підписом підтверджує правильність внесених до заяви-анкети відомостей про особу (пункт 27 Порядку №302).
Відповідно до пункту 131 Порядку №302 до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, вноситься така інформація: інформація, зазначена в зоні візуальної перевірки паспорта; додаткова змінна інформація (про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків або повідомлення про відмову від його прийняття (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття зазначеного номера та офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу). У разі наявності повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у відповідному полі проставляється слово «відмова». У разі відсутності інформації відповідне поле не заповнюється; біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук (за згодою особи); засоби електронного цифрового підпису (у разі оформлення паспорта особі, яка досягла 18-річного віку) та засоби шифрування в порядку, встановленому законодавством.
Згідно з пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» від 14 липня  2016 року №1474-VIII (далі - Закон №1474-VIII) до приведення законодавства у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому  Закону, якщо інше не передбачено цим Законом.
Пунктом 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення»    Закону №1474-VIII Кабінет Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності цим  Законом  зобов`язано: подати до Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів України у відповідність із цим Законом; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.
У межах установленого  Законом №1474-VIII  строку Уряд прийняв Постанову від    26 жовтня 2016 року №745, якою вніс відповідні зміни до Постанови №302. Постанова №745 набрала чинності з 01 листопада 2016 року і з цієї ж дати офіційно встановлено, що паспорт громадянина України оформляється виключно у формі картки з безконтактним електронним носієм з використанням бланка, затвердженого Постановою №302.
На підставі Положення №2503-ХІІ (у редакції  Постанови Верховної Ради України від 02 вересня 1993 року №3423-XII)  Кабінет Міністрів України Постановою від 04 червня 1994 року №353  (далі - Постанова №353) затвердив зразок бланка паспорта громадянина України (у вигляді паспортної книжечки) згідно з додатком. Цю  Постанову  з прийняттям Постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №185 «Деякі питання виконання Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» визнано такою, що втратила чинність.
Проте Постановою від 12 червня 2013 року №415 Уряд зупинив дію Постанови від 13 березня 2013 року №185, відновивши дію Постанови №353, якою було затверджено зразок бланка паспорта громадянина України (у вигляді паспортної книжечки) (зразка 1994 року).
Відповідно до пунктів 2, 3, 5, 6, 8 Положення №2503-ХІІ паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.    Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.    Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис «Україна», нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис «Паспорт». На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис «Паспорт громадянина України». На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій-шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення. Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.
Приписами пункту 13 Положення №2503-ХІІ установлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
За видачу паспорта справляється державне мито (пункт 14 Положення №2503-ХІІ).
Правова позиція щодо наявності права громадян на отримання паспорта у формі книжечки була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18).
Розглянувши зразкову справу №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що  норми  Закону №5492-VI, на відміну від норм Положення №2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог  статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом»), не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя в контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення  статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 04 листопада 1950 року.
Велика Палата Верховного Суду констатувала, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.
З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправними дії Відділу УДМС щодо відмови у видачі позивачеві паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ є обґрунтованими. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що самі по собі дії Відділу УДМС щодо відмови позивачеві у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали  Закону №5492-VI.
За правилами  статті 291 КАС України  правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 19 вересня 2018 року в зазначеній зразковій справі, є обов`язковими для судів при ухваленні рішень у типових справах.
Разом з цим, судом апеляційної інстанції встановлено, що не спостовується позивачем у справі, що ОСОБА_2 зверталася до відповідача із заявами для видачі паспорта у формі книжечки, сформованою в довільній формі, хоча і з доданим до неї обов`язковим переліком документів.
          Фактично, звернення про видачу паспорту у формі книжечки замість непридатного до використання паспорту у вигялді картки були відображені в заяві, поданій у порядку  Закону України «Про звернення громадян»  так само в порядку цього  закону  були надані відповіді відповідача  із роз`ясненнями про відсутність підстав для видачі паспорту – книжечки відповідно до чинного законодавства.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки при зверненні до відповідачів заявником не було дотримано необхідної процедури, передбаченої законодавством. Розгляд поданих заяв відповідно до  Закону України «Про звернення громадян»  не є порушенням прав заявника з боку відповідача. Листи останього, з якими висловила незгоду позивачка, не є рішеннями суб`єктів владних повноважень у розумінні  КАС України.
Сама по собі незгода позивачки зі змістом відповідей не спростовує факту розгляду вказаних звернень в установленому  законом  порядку та не може бути підставою для визнання протиправними дій відповідача і задоволення позовних вимог щодо зобов`язання видати ОСОБА_2 паспорт у формі книжечки, навіть у разі наявності в неї  такого права, оскільки заявником не було дотримано процедури звернення за обміном паспорту.
Заявник  не позбавлена права на звернення до суду за судовим захистом у разі, коли нею буде дотримано всіх необхідних процедур, проте за наслідками буде відмовлено у видачі паспорта у формі книжечки.
Щодо аргументів позивачки про необхідність застосування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), суд зазначає, що застосування правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у вказаній  постанові  в зазначеній справі та, як наслідок, задоволення позову, було б можливо у тому випадку, якби позивач звернулась  до відповідного територіального підрозділу Державної міграційної служби України із заявою про видачу паспорта у формі книжечки, сформованою в установленій формі, та з доданим до неї обов`язковим переліком документів і, у свою чергу, за наслідками вирішення такої заяви, поданої саме в установленому порядку, а не на підставі  Закону України «Про звернення громадян», йому було б відмовлено.
Аналогічна позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року в справі №0840/3992/18, від 19 липня 2019 року в справі №2340/2876/18, від 25 липня 2019 року в справі №807/85/18, від 27 листопада 2019 року в справі №589/4905/17 та від 29 листопада 2019 року в справі №260/1414/18
          Стосовно вимог позивача про зобов`язання відповідача вилучити з Єдиного реєстру персональні данні ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
          Відповідно до вимог пункту 6 частини першої  статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року №2297-VI  (далі - Закон №2297-VI), суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.
Пунктом 2 частини другої  статті 15 Закону №2297-VI  передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом.
Пунктом 4 частини другої  статті 15 цього ж Закону  передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі набрання законної сили рішення суду щодо видалення або знищення персональних даних.
Згідно вимог  статті 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» № 5492-VI  Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим  Законом  інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру.
Внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог  Закону України «Про захист персональних даних».
У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним (стаття 10 Закону № 5492-VI).
Відповідно до частини третьої  статті 10 Закону № 5492-VI  для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.
Згідно пункту 1 частини першої  статті 13 Закону № 5492-VI  до документів, оформлення яких передбачається цим  Законом  із застосуванням засобів Реєстру, належить, зокрема, паспорт громадянина України.
Частинами 1, 2, 5  статті 21 Закону України № 5492-VI  встановлено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.
Оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої  статті 2 цього Закону.
Отже, паспорт громадянина України оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).
Судом встановлено, що громадянина України у формі ID - картки оформлений за допомогою засобів ЄДДР внаслідок волевиявлення позивача.
Тобто, позивач при оформленні ID - картки, надала згоду на обробку її персональних даних.
Отже, внесення інформації щодо ОСОБА_1 , наданої нею особисто, до Реєстру та автоматичне формування УНЗР у зв`язку із цим, жодним чином не надало права суб`єкту владних повноважень на здійснення будь-яких маніпуляцій з персональними даними.
Крім того,  стаття 8 Закону № 5492-VI  встановлює гарантії захисту і безпеки інформації Реєстру, що унеможливлює вчинення будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру.
Разом з тим, в подальшому позивачка зверталася до відповідача з проханням вилучити всі дані з Державного Демографічного реєстру  посилаючись на положення  статті 15 Закону №2297-VI  та відмову від паспорту.
Однак, суд зазначає, що в даному конкретному випадку питання щодо припинення правовідносин не стосується спірних правовідносин, оскільки наявний спеціальний  закон, який регулює правовідносини, які склались між сторонами, а саме  Закон №5492-VI, відповідно до якого, не передбачено підстав для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру.
При цьому, законна і добровільна видача позивачу паспорта громадянина України у формі картки та внесення інформації щодо неї до Реєстру жодним чином не суперечить нормам  Конституції України,  Закону №2297-VI, а позивач фактично має право на поновлення або виправлення інформації, але ніяк не вилучення її через відсутність згоди на оброку персональних даних.
Організаційні засади створення і функціонування Єдиного державного демографічного реєстру, види персональних даних, які підлягають обробці засобами Реєстру і мета цієї обробки визначені на законодавчому рівні, оскільки сфера цих суспільних відносин, за  статтею 92 Конституції України, є предметом винятково законодавчого регулювання.
Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що інформація про позивачку була отримана з дозволу останньої і без порушень вимог  Закону №2297-VI, як і    Закону №5492-VI  та є достовірною, підстави для видалення УНЗР, а також даних щодо позивача - відсутні.
Висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у  постанові  за результатами розгляду справи №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) від 19 вересня 2018 року, які зазначаються позивачем, не можуть бути застосовані при розгляді даної справи, оскільки підстави позову у зразковій справі не відповідають підставам позову даної адміністративної справи.
          Аналогічні правові висновки щодоь застосування норм матеріального права викладені в постанові Верховного Суду від 21.08.2020 року в адмінітративній справі №260/99/19, в силу приписів ст. 242 КАС України, вони підлягають обов`язковому врахуванню під час розгляу справи судом. 
          Вищенаведене залишилось поза увагою суду першої інстанції, внаслідок чого суд дійшов необгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
          З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ріщення суду першої інстанції слід скасувати із приняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог. 
          Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області –  задовольнити.
          Рішення Дніпропетровського окружного адмінітративного суду від 26 липня 2021 в адміністративній справі №160/7916/21 – скасувати та прийняти нову постанову.
          Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку  не підлягають.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай