Справа № 344/430/17 
Провадження № 22-ц/4808/108/22 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого         Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач) 
суддів:                 Василишин Л.В., Максюти І.О.                
секретаря                Пацаган В.В.
з участю                 ОСОБА_1 її представника адвоката Новосільської О.Б.
                                ОСОБА_2 її представника адвоката Клюби П.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2021 року, ухвалине у складі судді Антоняка Т.М. у місті Івано-Франківськ у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири.
Позовні вимоги мотивована тим, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 де проживають та зареєстровані. ОСОБА_1 проживає поверхом вище у квартирі АДРЕСА_2 та є власником даної квартири. 30.08.2016 року їх квартиру було затоплено водою з вини відповідачки, як власника квартири, про що вони зверталися у телефонному режимі в КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», що підтверджується листом № 01-01/1733 від 23.09.2016 року щодо інформації звернення на рахунок залиття квартири АДРЕСА_3 згідно бази даних за період з 06.08.2016 року до 07.09.2016 року. Згідно акту від 30.08.2016 року № 03-13/07-32 про залиття (аварію), що трапилась на системі центрального опалення, гарячого (холодного) водопостачання при обстеженні квартири АДРЕСА_3 встановлено, що у ванній кімнаті намочена підвісна стеля (вагонка) та електропроводка, у коридорі намочена підвісна стеля (водоемульсія), шпалери на стіні та електропроводка. Затопленням пошкоджено ванну кімнату, електропроводку, коридор. Причину залиття встановити не вдалось, оскільки квартира АДРЕСА_4 розміщена поверхом вище, на час огляду вхідні двері були зачиненні, мешканці відсутні. Внаслідок затоплення квартира потребує термінового ремонту, а саме: коридор, ванна кімната, електропроводка. Висновком № 61/11-2016 від 24.11.2015 судового будівельно-технічного експерта Максимчина А.Д. проведено експертне будівельно-технічне дослідження, відповідно до якого вартість ремонту у квартирі АДРЕСА_3 після залиття з вище розташованої квартири у серпні 2016 року становить 16 902,00 грн. Крім того, неправомірними діями відповідача їм спричинено фізичні та душевні страждання. Внаслідок затоплення квартири їх стан здоров`я погіршився, вони вимушені витрачати свій вільний час на здійснення дій щодо відновлення своїх порушених прав. Просять стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 16 902,00 грн відшкодування матеріальної шкоди та 5 000,00 грн моральної шкоди.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 04 травня 2018 року залучено до участі у розгляді справи як співвідповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 .
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 листопада 2021 року позов задовольно частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 і ОСОБА_2 16 902 (шіснадцять тисяч дев`ятсот дві) гривні 00 копійок відшкодування завданої шкоди внаслідок залиття квартири, 2 000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди та по 160 грн 00 коп. з кожного понесених витрат на оплату судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду   ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Зокрема, апелянт вказує на те, що задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_3  та ОСОБА_2  суд визнав їх співвласниками квартири АДРЕСА_1 , хоча позивачами не надано, та в ході судового розгляду не отримано, жодних правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності позивачів на вказану квартиру, як спільне сумісне чи спільне часткове нерухоме майно. Тому відповідно в матеріалах справи немає жодних доказів про належність квартири АДРЕСА_1 позивачам, а тому права на відшкодування шкоди, завданої майну, яке не належить позивачам, у позивачів немає. Разом з тим, оскільки в акті № 03-13/07-32 від 30.08.2016 року складеним  ОСОБА_7 інвестиційною управляючою компанією, яким зафіксований факт часткового підтоплення приміщень квартири АДРЕСА_1 і в даному акті зазначено, що на час огляду причину залиття встановити не вдалось. При обстеженні квартири АДРЕСА_1 , 30.08.2016р. не досліджувались причини підтоплення квартири АДРЕСА_3 , а вони могли бути різними, зокрема несправність водопровідних мереж в житлових приміщеннях розташованих поверхами вище, затопленої квартири, а також квартир, розташованих на паралельних стояках. Вважає, що оскільки затопленими були обидві квартири сторін, отже і затоплення квартири АДРЕСА_3 , що розташована поверхом нижче квартири відповідачів, відбулось з вини власників квартири АДРЕСА_5 , що розташована над квартирами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , а не з вини відповідачів. При виявленні затоплення квартири позивача не досліджувалась обставина можливого затоплення не з вини відповідача, а саме така обставина має вирішальне значення, так як затопленою була і квартира відповідачів, а отже затоплення відбулось з вини інших осіб. Дана обставина, а саме неодноразове затоплення належної їй квартири АДРЕСА_4 з вини власників квартири АДРЕСА_5 , та спричинення з цих підстав шкоди, були предметом розгляду як управляючої компанії, так і Івано-Франківського міського суду, внаслідок чого було ухвалено рішення Івано-Франківським міським судом від 01.10.2019р. у справі № 344/5479/17 , яким встановлені факти затоплення квартири АДРЕСА_3 з вини співвласників квартири АДРЕСА_5 , що розташована поверхом вище, та стягнуто матеріальну та моральну шкоду. Таким чином позивачем не доведено, що в затопленні її квартири є вина відповідачів, а отже відсутня підстава для стягнення з відповідачів будь якої шкоди.
       Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
       Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану нею скаргу.
ОСОБА_2 заперечила доводи апеляційної скарги, вважає рішення першої інстанції законним та обґрунтованим просить залишити його без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову  ОСОБА_3 , ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що факт залиття належної позивачу квартири з вини відповідачів та розмір завданої шкоди підтверджено актом про залиття та висновком звіту про оцінку майна. 
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 16.04.2004 року, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 – дочці, ОСОБА_8 – внуку.
Згідно копії Свідоцтва про право власності на житло від 16.02.2001 року, квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 чоловіку, ОСОБА_1 - дочці, ОСОБА_4 - зятю, ОСОБА_5 - внуку та ОСОБА_11  внучці у рівних долях (а.с. 83).
Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.10.2012 року встановлено, що після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем майна, яке складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 , є ОСОБА_1 , з яких 1/6 квартири належить спадкодавцю ОСОБА_9 , а 1/12 частина цієї ж квартири належала ОСОБА_10 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_9 (а.с. 84).
Відповідно до листа КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» № 01-01/1733 від 23.09.2016 року, на звернення ОСОБА_2 , надано інформацію щодо звернення на рахунок залиття квартири АДРЕСА_3 згідно бази даних за період з 06.08.2016 року до 07.09.2016 року (а.с. 3).
Зокрема, з долученої роздруківки звернення споживача вбачається, що 06.08.2016 23:03 зареєстровано телефонне звернення ОСОБА_3 з приводу затоплення квартири; 06.08.2016 23:39 зареєстровано телефонне звернення ОСОБА_3 з приводу - перекрито стояк хвп 24 кв (мешканці відсутні); 06.08.2016 12:00 зареєстровано телефонне звернення ОСОБА_1 з приводу перекрито стояк хвп (08.08 на ранок); 30.08.2016 06:11 зареєстровано телефонне звернення ОСОБА_3 - топить зверху; 30.08.2016 06:34 зареєстровано телефонне звернення ОСОБА_3 - скласти акт затоплення; 31.08.2016 20:11 зареєстровано телефонне звернення ОСОБА_3  після затоплення немає світла в частині квартири; 02.09.2016 10:47 зареєстровано телефонне звернення ОСОБА_3 - затоплення 24 кв.; 02.09.2016 16:20 зареєстровано телефонне звернення ОСОБА_3  немає світла у квартирі; 05.09.2016 16:46 зареєстровано телефонне звернення ОСОБА_1  про затоплення сусіда; 07.09.2016 08:49 зареєстровано телефонне звернення ОСОБА_3 - обстежити і замінити проводку після затоплення (а.с. 4).
Згідно Акту КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» Івано-Франківської міської ради від 30.08.2016 року № 03-13/07-32 про залиття (аварію), що трапилась на системі центрального опалення, гарячого (холодного) водопостачання зазначено, що при візуальному обстеженні квартири АДРЕСА_1 встановлено, що у ванній кімнаті намочена підвісна стеля (вагонка) та електропроводка. В коридорі намочена підвісна стеля (водоемульсія), шпалери на стіні та електропроводка. Квартира АДРЕСА_4 розміщена поверхом вище, на час огляду двері зачинені, мешканці відсутні. Причину залиття встановити не вдалось (а.с. 14).
Висновком № 61/11-2016, складеним 24.11.2016 року судового будівельно-технічного експерта Максимчина А.Д. проведено експертне будівельно-технічне дослідження. Згідно висновку, вартість ремонту у квартирі АДРЕСА_1 після залиття з вище розташованої квартири у серпні 2016 року становить 16 902,00 грн. (а.с. 5-32).
Як вбачається з долученого ОСОБА_1 акту КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» Івано-Франківської міської ради від 22.11.2016 року № 03-13/07-49, при візуальному огляді квартири АДРЕСА_4 у ванній кімнаті зі стелі скапує вода. При візуальному огляду квартири АДРЕСА_5 , яка розміщена поверхом вище, виявлено несправність зливного бачка унітазу, що і спричинило підтоплення квартири АДРЕСА_4 . Мережі х/в, в/в,що знаходяться в задовільному технічному стані (а.с. 56).
У відповідь на звернення ОСОБА_1 листом КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» № 01-01/167 від 08.02.2017 року надано виписку телефонних звернень з бази даних за 2016 рік (а.с. 53), у роздруківці яких зазначено, що за період з 01.01.2016 року по 06.02.2017 року поступило 8 телефонних звернень до КП «МІУК», серед яких зокрема є від 07.08.2016 року, згідно якого ОСОБА_1 зверталась о 12.00 год 07.08.2016 року, з вимогою обстежити систему водопостачання (а.с. 54).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд   і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи  чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної  в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
               Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
              Відповідно до положень статтей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
               Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
               Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
              З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.
       Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України власність зобов`язує.
         Згідно зі ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 323 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
              Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 ЦК України).
              Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
              Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
              Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем доведено факт заподіяння шкоди у зв`язку із затопленням його квартири з вини відповідача, оскільки такий підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами - актом від 30.08.2016 року № 03-13/07-32 про залиття квартири, якому зазначено, що через недопуск до налажної квартири відповідачів АДРЕСА_4 , яка розміщена вище поверхом причину залиття встановити не вдалось, висновком № 61/11-2016, складеним 24.11.2016 року судового будівельно-технічного експерта Максимчина А.Д., що вартість ремонту у квартирі АДРЕСА_1 після залиття з вище розташованої квартири у серпні 2016 року становить 16 902,00 грн.
       Розмір майнової шкоди, завданої у зв`язку із затопленням квартири позивача у розмірі підтверджено відповідно до вимог статтей 12, 81 ЦПК України, тому висновки суду першої інстанції про наявність підстав, передбачених статтями 22, 1166 ЦК України для задоволення позову, є обґрунтованими, адже встановленою є вина відповідача, яка спричинила майнову шкоду ОСОБА_3 , розмір якої підтверджено належними і допустимими доказами у справі та не спростовано стороною відповідача ні у суді першої інстанції ні в апеляційному суді.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення із відповідача на користь позивача 16 902 грн  майнової шкоди, завданої затопленням квартири, оскільки  вини у завданій позивачам шкоди відповідачами не спростовано.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Також установлено, що у зв`язку із залиттям з вини відповідачів належної позивачам квартири їм заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях, яких вони зазнали внаслідок виниклих незручностей щодо тривалого проживання у пошкодженій квартирі, позивачі перебували у важкому психологічному стресі та нервовому напруженні. 
З урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини відповідачів, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення, суд першої інстанції дійшов правильного висноку стягнувши з відповідаччів моральну шкоду в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень.
При визначенні розміру відшкодування судом враховано вимоги розумності і справедливості.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, та врахувавши обставини, за яких сталося залиття квартири, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що саме з відповідачів підлягає стягненню на користь позивачів сума завданої майнової та моральної шкоди.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що відкодувати позивачці заподіяну шкоду має власники квартири АДРЕСА_6 , яка знаходиться поверхом вище, оскільки відповідачами не подано доказів з цього приводу.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 жовтня 2019 року щодо  вини  ОСОБА_12  ,  ОСОБА_13  у  затопленні  квартири  позивачів теж  судом  не  приймається  до уваги, оскільки цим  рішенням    установлено, що 16  листопада  2016  року мало місце  залиття квартири   ОСОБА_1 , а  залиття  квартири  позивачів відбулось   30  серпня  2016  року. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та   у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 2 189 грн.
Ціна позову в даній справі становить 21 902 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 189 грн*100=218 900 грн).
Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 14 лютого 2022 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк
                                                               Л.В.Василишин
                                                               І.О.Максюта