ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Справа № 642/874/21                                                Головуючий І інстанції – Гримайло А.М.
Провадження № 33/818/958/21                                        Суддя доповідач – Шабельніков С.К.
Категорія: ч.4 ст.130 КУпАП 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
/ по справі про адміністративне правопорушення /

08 грудня  2021 року                                                         м.Харків
суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,        
за участю секретаря                        - Вакула Н.С.,
особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності        - ОСОБА_1 
захисника                                        - Санжаревського І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 – адвоката Санжаревського І.А. на постанову судді Ленінського районного суду м.Харкова від 01 березня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.4 ст.130 КУпАП,-
в с т а н о в и в :
Постановою судді Ленінського районного суду м.Харкова від 01 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн та позбавлення права керування транспортним засобом на 3 роки.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Санжаревський І.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддею допущено порушення норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що вирішуючи питання щодо наявності підстав про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 суд першої інстанції належним чином не оцінив та не дослідив всіх обставин справи в їх сукупності. На переконання апелянта, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.
Дослідивши матеріали справи відповідно до вимог частини 7 статті 294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Санжаревського І.А., які апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 251 КУпАП встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Об`єктивна сторона ч.4 ст.130КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.
Тобто, при притягненні особи до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 130 КУпАП необхідним є доведення факту вживання водієм транспортного засобу після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже,   ОСОБА_1 , отримавши 14.09.2006 року посвідчення водія, відповідно до довідки ст.інспектора взводу 2 роти 1 батальонуит2 УПП в Харківській області (а.с. 3), реалізував своє право володіти і керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Судовим розглядом встановлено, що 07 лютого 2021 року о 16 год. 34 хв., гр. ОСОБА_1 , в м. Харкові по вул. Беркоса, біля буд. 26, керував транспортним засобом «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, не стійка хода та після зупинки транспортного засобу, до проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, почав вживати алкогольне пиво «UrboKK», вміст алкоголю 7,2 %. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
В наслідок зазначених подій поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 1144852 від 07.02.2021року за невиконання ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України.
Так, незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні, адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, така вина, крім протоколу про адміністративне правопорушення,підтверджується сукупністю зібраних доказів: 
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були залучені поліцейськими та в своїх письмових поясненнях зазначили, що в їх присутності водій ОСОБА_1  відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я (а.с. 6.7);
       - відомостями відеозапису з нагрудних камер поліцейських, на якому зафіксовано, що поліцейський, в присутності двох свідків пропонує ОСОБА_1  пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він відмовився. (а.с. 4).
-відомостями з бланку направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07.02.2021 року до КНП ХОР «ОНД», з якого вбачається, що огляд на стан сп`яніння не проводився у зв`язку з відмовою від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 5). 
Апеляційний суд вважає, що вимоги ч.2 ст.251, ст.256, 265-2, 266, 268 КУпАП, а також «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейськими дотримано.
Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив, що він оскаржував дії працівників поліції до керівництва патрульної поліції, однак службової перевіркою не було притягнуто працівників поліції до відповідальності. 
Також, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 оскаржувались дії працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення в порядку КАС. 
Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу, в наслідок чого суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості їх врахувати.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
Дослідивши докази, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , апеляційний суд визнає їх належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам статті 251 КУпАП.
Посилання апелянта на те, що на відеозаписі не зафіксовано як його було зупинено працівниками поліції спростовуються аналізом відомостей відеозапису з камер працівників поліції та апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що з переглянутих відеозаписів з боді-камер інспекторів поліції вбачається, що працівники поліції попрохали ОСОБА_1 надати документи для перевірки, обґрунтовуючи тим, що останній при русі по окружній дорозі не ввімкнув світло фар, а так патрульна поліція ввімкнула проблисковий сигнал та просила зупинитися водія «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_1 , на що той не відреагував. Прослідкувавши за вказаним транспортним засобом його виявили вже по вул. Беркоса. Після того, як інспектор поліції попрохав ОСОБА_1 надати їм документи, останній пішов за ними додому та повернувся з банкою алкогольного пива, яку розпивав. 
Також з відеозапису з камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 під час бесіди з працівниками поліції сперечався з ними та зазначав, що їхав в міській зоні, а тому не повинен був вмикати світло фар, вимагав аби працівники поліції показали йому де вони бачили, що він їхав з вимкненим світлом фар, а також пояснював, що він заїхав на стоянку, а працівники поліції стали за ним та попросили пред`явити документи. 

Таким чином, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння був проведений з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 №1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103
Крім цього, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 1144852 від 07.02.2021 року оформлений відповідно до положень ст. 256 КУпАП, оскільки форма та зміст протоколу відповідають вимогам діючого законодавства, і він є складеними та підписаним уповноваженою на те особою та підтверджують подію і обставини правопорушення, відомості якого узгоджуються з іншими доказами у справі, достовірність та допустимість яких не викликає сумнівів.
Дії працівників поліції відносно ОСОБА_1 під час складення протоколу за ч.4 ст.130 КУпАП апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на вимогах закону, зокрема на приписах «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Також, апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього дії працівників поліції не оскаржував та жодних заперечень щодо вимоги працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків не висловлював та не заперечував, що почав вживати алкогольний напій вдома, коли на вимогу працівників поліції пішов додому за документами. 
Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наведеними вище доказами у справі.
Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
       Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.15  ПДР України та притягнуто за ч.4 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання  апелянта  на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

       Керуючись ст. ст. 294, 295 КУпАП,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Санжаревського І.А. залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду м.Харкова від 01 березня 2021 року, якою ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП - залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                        С.К. Шабельніков