ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2022 р.                                                              Справа № 914/2261/21

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                                      Бойко С.М.,                                                                                                                        Бонк Т.Б.,
в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вих.№39/10-6798-21 від 26 жовтня 2021 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 08 жовтня 2021 року (підписане 08.10.2021), суддя Матвіїв Р.І.
у справі №914/2261/21
за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ГГЕ УА Захід», м. Львів
про стягнення 1 088,72 грн.

в с т а н о в и в :
23 липня 2021 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГГЕ УА Захід» про стягнення 1 088,72 грн. збитків.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 08 жовтня 2021 року у справі №914/2261/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених використанням відповідачем у березні 2019 року більшого обсягу природного газу від замовленого об`єму.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач – Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 08 жовтня 2021 року у справі №914/2261/21 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі: стягнути з відповідача на користь позивача 1 088,72 грн. Зокрема, зазначає, що подані позивачем докази в сукупності підтверджують наявність відповідних збитків, які полягають у тому, що у березні 2019 року відповідачем на підставі укладеного між сторонами договору спожито природного газу більше, ніж погоджено сторонами у договорі, у звязку з чим, у відповідності до положень пп.1 п.1 розділу VI Правил постачання природного газу, у відповідача наявний обовязок відшкодувати позивачу завдані збитки.
Ухвалою суду від 17 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі №914/2261/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Львівської області від 08 жовтня 2021 року; відповідачу надано строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 24 листопада 2021 року) відповідач просить суд оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Зокрема, зазначає, що відповідач повністю розрахувався за спожитий природній газ, що поставлений позивачем за договором постачання природного газу від 17.10.2018 року, проте, розмір ПДВ в сумі 1  088,72 грн. не було сплачено, оскільки позивачем, всупереч п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, не зареєстровано податкову накладну у реєстрі.
Ухвалою суду від 06 грудня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч.10 ст.270 ГПК України.
Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.
Поняття «розумного строку» не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).
Колегія суддів зазначає, що справа розглянута судом протягом «розумного строку», зважаючи на перебування головуючого судді Якімець Г.Г. у відпустці з 20 грудня 2021 року по 14 січня 2022 року (включно), а також тимчасову непрацездатність членів колегії – судді Бойко С.М. з 17 січня по 28 січня 2022 року (включно), судді Бонк Т.Б. з 31 січня по 04 лютого 2022 року (включно).

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 17 жовтня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (в тексті договору – постачальник) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ГГЕ УА Захід» (в тексті договорі – споживач) укладено договір на постачання природного газу №6653/18-БО-21, відповідно до якого, а саме: п.п.1.1, 1.2 постачальник зобов`язався поставити споживачу у 2018 році природний газ, а споживач – оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.
Згідно з п.1.3 Договору необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в п.2.1 цього договору, споживач визначає самостійно.
До договору на постачання природного газу №6653/18-БО-21 від 17 жовтня 2018 року сторонами укладено ряд додаткових угод.
На виконання умов договору сторонами підписано акти приймання-передачі природного газу, а саме: 31.10.2018 року на суму 47,45 грн., обсяг 0,005 тис. куб. м.; 30.11.2018 року на суму 9 398,16 грн., обсяг 1,256 тис. куб. м.; 31.12.2018 року на суму 13 506,12 грн., обсяг 1,805 тис. куб. м.; 31.01.2019 року на суму 13 895,21 грн., обсяг 1,857 тис. куб. м.; 28.02.2019 року на суму 12 451,07 грн., обсяг 1,664 тис. куб. м.; 31.03.2018 року на суму 11 530,70 грн., обсяг 1,541 тис. куб. м.
Відповідач на виконання умов договору оплатив поставлений позивачем природний газ, що підтверджується довідкою позивача по операціях за договором №6653/18-БО-21.
Відповідно до розрахунку суми збитків відхилення від кількості фактично спожитого (1,541 тис. куб. м.) та замовленого природного газу (1,250 тис. куб. м.) становить 23,28% (0,29100 тис. куб. м.); ціна за тис. куб. 7 482,61000; коефіцієнт 0,5; відповідно, сума збитків становить 1 088,71976 грн.
20 травня 2019 року позивач звернувся до відповідача з актом-претензією (вих.№26-690-19 від 15.05.2019 року) на суму 1  088,72 грн., що становить збитки, внаслідок перевищення споживачем більш ніж на 5% замовленого обсягу природного газу.
02 липня 2019 року та 25 листопада 2019 року позивач повторно надіслав відповідачу акт-претензію від 15 травня 2019 року.
У липні 2021 року АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до суду з цим позовом про стягнення з ТзОВ «ГГЕ УА Захід» 1 088,72 грн. збитків.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.
Згідно з ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому, у випадку невиконання договору чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента.
В силу положень ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.
Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи на підставі доказів у порядку статті 86 ГПК України.
Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. (Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Отже, істинність твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню позивачем перед судом.
Згідно з п.2 розділу VI Правил постачання природного газу в договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені пунктом 1 цього розділу.
У п.2.5 договору в редакції зі змінами від 22.11.2018 року сторони передбачили, що допускається відхилення споживання обсягу газу протягом відповідного періоду постачання газу в розмірі +- 5 відсотків від підтвердженого постачальником планового обсягу (номінацій) без підписання додаткової угоди.
Відповідно до п.6 ч.5 ст.12 ЗУ "Про ринок природного газу" договір постачання повинен містити такі істотні умови, зокрема порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.
Судом встановлено, що додатковою угодою №7 від 18 березня 2019 року сторонами погоджено замовлені обсяги природного газу, у тому числі на березень – 1,250 тис. куб. м. Інших коригувань обсягу замовленого природного газу споживачем у спосіб укладення додаткових угод не здійснювалось. Обставину перевищення фактично спожитого природного газу над замовленим у березні 2019 року відповідач не заперечує. Різниця у кількості спожитого природного газу становить 23,28%, що не заперечується сторонами.
Поряд з тим, судом встановлено, що відповідач сплатив позивачу 11 530,70 грн. – вартості використаного в березні природного газу, в обсязі 1,541 тис. куб. м, що підтверджується довідкою позивача по операціях по договору, і вартість фактично спожитого природного газу не є предметом цього спору.
В силу положень абзацу 3 пункту 10 розділу ІІ Правил постачання природного газу якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, споживач має компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об`ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу. При цьому постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, які розраховуються відповідно до пункту 1 розділу VI цих Правил.
Згідно з п.3.13 Договору (з урахуванням додаткової угоди №4 від 22.11.2018) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5 % відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п.5.7 цього договору. При цьому розмір збитків визначається таким чином: якщо фактичний об`єм використаного природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою В = (Vф Vп) х Ц х К, де Vф – фактично поставлений обсяг газу, Vп – замовлений обсяг газу, Ц – ціна природного газу за договором, К – коефіцієнт, який дорівнює 0,5 (п.3.13.2 Договору).
Разом з тим, розглядаючи спір у цій справі, місцевий господарський суд правильно врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21 вересня 2021 року у справі №904/6992/20, а саме: пункт 3.13 Договору та підпункт 2 пункту 1 розділу VI Правил №2496 хоча й передбачають можливість відшкодування збитків споживачем, проте наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення зазначених сум збитків; право на стягнення збитків із споживача (передбачене пунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил №2496) не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач, звертаючись до суду з вимогою про відшкодування збитків, підтвердив існування різниці між об`ємом замовленого та фактично спожитого відповідачем газу, проте не надав жодних доказів на підтвердження понесення збитків від такої різниці, не обґрунтував, до якої категорії збитків відноситься визначений ним розмір збитків: витрат, зроблених управненою стороною, втрат або пошкодження її майна, а також не одержаних нею доходів, які управнена сторона взяла б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною (ст.224 Господарського кодексу України); вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди (ст.225 Господарського кодексу України).
Зважаючи на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позивачем на порушення приписів чинного законодавства належними і допустимими доказами у розумінні приписів статей 76, 77 ГПК України, не доведено обставин наявності збитків та, відповідно, причинно-наслідкового зв`язку між неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань та заявленим позивачем у даній справі розміром збитків, тобто усього складу цивільного правопорушення, як необхідної передумови для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, а тому наведене є підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення збитків.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Беручи до уваги наведені вище обставини, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:
Рішення Господарського суду Львівської області від 08 жовтня 2021 року у справі №914/2261/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» – без задоволення.
Матеріали справи №914/2261/21 повернути до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.
          
Суддя                                                                                           Бойко С.М.

Суддя                                                                                          Бонк Т.Б.