П О С Т А Н О В А
іменем  України 
22 лютого 2022 року 	 	справа 160/5393/19	

                    Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
                              головуючий суддя  Суховаров А.В. 
                                    судді  Головко О.В., Ясенова Т.І.,     
                                        при секретарі  Замковій А.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2021 (суддя Дєєв М.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області про виплату компенсації за невикористані дні відпустки 

ВСТАНОВИВ:

           ОСОБА_1 11.06.2019 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просить:
    - визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати при звільненні компенсації за невикористані дні щорічної основної і додаткової відпустки за 2012 – 2018 роки;
    - зобов`язати внести зміни до наказу №146о/с від 02.05.2019 щодо виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної і додаткової відпустки за 2012 – 2018 роки;
    - зобов`язати нарахувати і виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної основної і додаткової відпустки за 2012 – 2018 роки;
    - зобов`язати виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної і додаткової відпустки за 2012 – 2018 роки (т1ас2,228).   

У відзиві на позовну заяву ГУНП в Дніпропетровській області проти позову заперечувало. Вказували, що в зв`язку із прийняттям Закону України №580 від 02.07.2015 «Про національну поліцію», Постановою КМУ №730 від 16.09.2015 утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи національної поліції, в тому числі ГУНП в Дніпропетровській області, та ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи МВС України, в тому числі ГУМВС в Дніпропетровській області. Відтак є безпідставними позовні вимоги до 07.11.2015 до створення ГУНП в Дніпропетровській області. В наказі ГУМВС в Дніпропетровській області №485о/с від 06.11.2015 про звільнення ОСОБА_1 в зв`язку із переходом да національної поліції не зазначено про наявність невикористаних днів відпусток. Відповідно до положень частини 10 статті 93 Закону України «Про національну поліцію», грошова компенсація виплачується тільки за невикористану відпустку в році звільнення. Посилались на пропущення шестимісячного строку звернення з позовом, встановленого статтею 122 КАС України (т1ас87,т2ас1).
   
          У відзиві на позовну заяву ГУМВС в Дніпропетровській області проти позову заперечувало. Вказували, що відповідно до абзацу 2 пункту 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМУ №114 від 29.07.1991, грошова компенсація виплачується тільки за невикористану відпустку в році звільнення. Посилались на пропущення шестимісячного строку звернення з позовом, встановленого статтею 122 КАС України (т1ас123,208).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2020, залишеним без з мін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.06.2020, позов задоволений частково. Визнана протиправною відмова ГУНП в Дніпропетровській області у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної і додаткової відпустки за 2012, 2013, 2016, 2017, 2018 роки та з ГУНП в Дніпропетровській на користь ОСОБА_1 стягнута компенсація за невикористані дні щорічної і додаткової відпустки в сумі 50597гр12коп (т2ас123,210).   

Постановою Верховного Суду від 04.02.2021 скасовані рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 24.06.2020 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ГУНП в Дніпропетровський області за 2012, 2013 роки. Справа в цій частині направлена на новий розгляд. В частині стягнення компенсації на невикористані дні щорічної і додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018 роки в сумі 26476гр48коп – попередні судові рішення залишені в силі. Зокрема Верховний Суд зазначив, що до спірних правовідносин не може бути застосований шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, передбачений статтею 122 КАС України оскільки в силу частини 2 статті 233 КЗпП України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Водночас, Верховний Суд вказав, що з 07.08.2006 по 06.11.2015 позивач проходив службу в ГУМВС в Дніпропетровській області, а тому є безпідставним визнання протиправною відмови ГУНП в Дніпропетровській області у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної і додаткової відпустки за 2012, 2013 роки та стягнення з ГУНП в Дніпропетровській компенсації за цей період (т3ас104). 

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2021 до участі у справі в якості відповідача залучено ГУМВС в Дніпропетровській області (т3ас137).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2021 позов задоволений частково. Визнана протиправною бездіяльність ГУМВС в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні компенсації за невикористані дні щорічної основної і додаткової відпустки за 2012 – 2013 роки та з ГУМВС в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 стягнута компенсація за невикористані дні щорічної і додаткової відпустки в сумі 5007гр (т3ас196).

В апеляційній скарзі ГУМВС в Дніпропетровській області просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин норми трудового законодавства. Не враховано, що грошова компенсація співробітникам органів внутрішніх справ виплачувалась тільки за невикористану відпустку в році звільнення (т1ас1). 

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного: 

Відповідно до абзаців 1 – 7 пункту 49 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМУ №114 від 29.07.1991 (дали Положення), особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д) в зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, в зв`язку з навчанням.
Відповідно до абзацу 1 пункту 51 Положення, тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (в календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років – 30 діб щорічно; від 10 до 15 років – 35 діб щорічно; від 15 до 20 років – 40 діб щорічно; від 20 років і більше – 45 діб щорічно.
Відповідно до абзацу 1 пункту 52 Положення, чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року. 
Відповідно до абзацу 3 пункту 55 Положення, за бажанням осіб рядового і начальницького складу, невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Відповідно до абзацу 2 пункту 56 Положення, особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства. 
          Відповідно до частини 1 статті 83 КЗпП України, частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки», в разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину – особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Відповідно до частини 4 статті 83, частини 4 статті 24 Закону України «Про відпустки», за бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні. 

          З аналізу вищеперелічених норм права випливає, що невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. Тобто працівникам органів внутрішніх справ було гарантовано право невикористані відпустки за попередні роки приєднувати до відпусток у наступному році. Таким чином, в році звільнення підлягають врахуванню всі невикористані відпустки попередніх років та звільненому працівнику має бути виплачена компенсація за всі дні невикористаної відпустки незалежно від час набуття права на таку відпустку оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишеними без розрахунку, адже це суперечитиме гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства права на відпочинок. 
          Таким чином, обов`язок ГУМВС в Дніпропетровській області виплатити компенсацію за невикористані ОСОБА_1 дні щорічних відпусток у 2012, 2013 роках прямо та безальтернативно передбачений як Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, так і аналогічними за змістом нормами КЗпП України та Закону України «Про відпустки».   

Окружний суд правильно вказав, що позивач проходив службу в ГУМВС в Дніпропетровській області з 07.08.2006 по 06.11.2015 та його відпустки в 2012, 2013 роках мали становити по 30 днів.
Оскільки суб`єктами владних повноважень не надано доказів, що ОСОБА_1 надавались відпустки в 2012, 2013 роках, окружний суд правильно помножив кількість невикористаних днів відпустки 60 на середньоденне грошове забезпечення на час звільнення з ГУМВС в Дніпропетровській області 83гр45коп (т3ас173) та зробив правильний висновок, що на день звільнення згідно наказу ГУМВС в Дніпропетровській області №485о/с від 06.11.2015 йому мала бути виплачена компенсація за невикористані дні відпустки в сумі 5007гр. 

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій, бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення. 
Згідно довідки ГУНП в Дніпропетровській області №21/610 від 26.05.2021, ОСОБА_1 в липні 2020 року виплачена компенсація за невикористані дні щорічної і додаткової відпустки за 2012, 2013, 2016, 2017, 2018 роки в сумі 50597гр12коп (т3ас170). Даючи пояснення в судовому засіданні, позивач підтвердив отримання такої компенсації в липні 2020 року (т4ас19).  

Відтак ОСОБА_1 повністю отримав грошову компенсацію за невикористані дні щорічної і додаткової відпустки, тобто порушення його прав повністю виправлені суб`єктом владних повноважень та його законні права та інтереси повністю відновлені.  

Керуючись статтями 241-244, 315, 319, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області задовольнити частково. 

Скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2021.

Провадження у справі закрити.

                    Постанова набирає законної сили з 22.02.2022 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               судді                                                                      О.В. Головко 

                               судді                                                                      Т.І. Ясенова