Справа № 161/18609/19 	Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С. 	
Провадження № 22-ц/802/17/22  Категорія: 53 	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 січня 2022 року                                                          місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2021 року, 
                                        В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2019 року позивач ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до суду із зазначеним позовом.
Покликалось на те, що 23 вересня 2016 року між страховою компанією та ПАТ «ВГП» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ 109522, предметом якого було страхування автомобіля Renault Fluence, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
27 березня 2017 року за участю застрахованого транспортного засобу Renault Fluence, автомобіля Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та автобуса марки «Богдан», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням відповідача ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода. 
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2017 року відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. 
Крім того позивач вказував, що внаслідок ДТП застрахований автомобіль Renault Fluence зазнав механічних пошкоджень і вартість його відновлювального ремонту склала 177034 грн. Згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту зазначену суму ним було виплачено страхувальнику ПАТ «ВГП».
У березні 2017 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якому було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідач ОСОБА_1 , в порядку досудового врегулювання спору, в межах ліміту відповідальності за зазначеним договором страхування виплатило позивачу 100000 грн. 
Враховуючи викладене, ПрАТ «СК «Українська страхова група» просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь різницю між відшкодованою сумою та фактичним розміром понесених витрат в сумі 77 034 грн та понесені судові витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 77 034  грн страхового відшкодування. Вирішено питання розподілу судових витрат.
У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просив апеляційний суд оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати, як незаконне і необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким узадоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував того, що позивачем розмір страхового відшкодування було визначено без врахування коефіцієнту амортизаційного зносу пошкоджених деталей автомобіля, а страхові акти, звіт про оцінку пошкодженого автомобіля та рахунок вартості його відновлювального ремонту є неналежними доказами по справі і не підтверджують дійсну вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.
У відзиві на апеляційна скаргу позивач ПрАТ СК «ПЗУ Україна», вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, просив її залишити без задоволення, а оскаржуване відповідачем рішення суду, без змін.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Дослідивши обставини справи та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ліміт відповідальності за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальника - відповідача  ОСОБА_1 у страховика ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не покрив у повному обсязі фактично понесених позивачем ПрАТ «СК «Українська страхова група» витрат на виплату суми страхового відшкодування потерпілій у ДТП стороні ПАТ «ВГП», то відповідно до статті 993 ЦК України, на користь позивача підлягає стягненню різниця між відшкодованою йому сумою та фактичним розміром понесених ним витрат.
Такий висновок суду є правильний.
Встановлено, що 23 вересня 2016 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ПАТ «ВГП» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ 109522, яким було забезпечено автомобіль Renault Fluence, д.н.з. НОМЕР_1 .
27 березня 2017 року в місті Луцьку на вул. Георгія Гонгадзе, 25, Волинської області, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю застрахованого автомобіля, за кермом якого був водій ОСОБА_3 , автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_2 , та автобуса «Богдан А022», д.н.з. НОМЕР_3 за кермом якого знаходився відповідач ОСОБА_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2017 року відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 
Внаслідок ДТП належний ПАТ «ВГП» автомобіль отримав механічні пошкодження.
Вартість відновлювального ремонту пошкодженого, застраховоного автомобіля «Renault Fluence», д.н.з. НОМЕР_1 , згідно рахунку № LE-000622 від 25 квітня 2017 року виданого ТзОВ «Луцьк-Експо», склала 177034 грн, а тому відповідно до умов договору страхування дану суму було відшкодовано потерпілій особі ПАТ «ВГП».
Позивачем ПрАТ СК «ПЗУ Україна» було визнано вищевказану ДТП страховим випадком та сплачено страхувальнику ПАТ «ВГП» суму страхового відшкодування в розмірі 177034 грн. Виплата була здійснена на підставі заяви страхувальника та у зв`язку з настанням страхового випадку від 27 березня 2017 року, відповідно до страхового акта № UA2017032700028/L02/01 від 10 травня 2017 року, що підтверджується платіжним дорученням  470;4255 від 15 травня 2017 року.
Відповідно до частин шістнадцятої, сімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.
Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).
Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.
Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування».
У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.
З матеріалів справи також встановлено, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», з якою відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в порядку досудового врегулювання спору, сплатила позивачу ПрАТ «СК «Українська страхова група» грошові кошти в межах ліміту відповідальності за полісом обов`язкового страхування в сумі 100000 грн, що у повному обсязі не відшкодовує фактично понесених позивачем витрат на виплату суми страхового відшкодування потерпілій у ДТП стороні ПАТ «ВГП».
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму (ліміт відповідальності страховика у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні ДТП) та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди. За змістом статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України такою особою може бути страховик, який забезпечує майнові інтереси потерпілого у відносинах майнового страхування.
Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ПрАТ «СК «Українська страхова група», оскільки до позивача як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке ПАТ «ВГП» як страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до ОСОБА_1 як особи, відповідальної за завдані збитки.
За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції, оскаржуване відповідачем рішення про задоволення позову ПрАТ «СК «Українська страхова група» відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Наведені відповідачем ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи, на думку колегії суддів, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного ним рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд дав зазначену вище вірну правову оцінку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування не вбачає.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
                                                У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 серпня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді