УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2022 року
м. Київ
справа № 522/10596/20
провадження № 51-191 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 листопада 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019160500006489, щодо 
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Красні Окни Одеської області, який тимчасово проживав в АДРЕСА_1 , на підставі ст. 89 Кримінального кодексу України (далі – КК) раніше не судимого, 
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК, та призначено йому покарання:
-          за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу – у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією всього належного йому майна;
-          ч. 3 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 зазначеного Кодексу – у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців із конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк                                   5 років 6 місяців із конфіскацією всього належного йому майна. 
Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» залишено до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання засудженому визначено обраховувати з 01 червня                        2020 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 01 червня до 20 листопада 2020 року з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі. 
Вирішено питання про долю процесуальних витрат, речових доказів та арешту майна у кримінальному провадженні.
За обставин, установлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він у не встановлені слідством час і спосіб, перебуваючи на території м. Одеси, більш точного місця не встановлено, використовуючи мережу Інтернет та програмне забезпечення для мобільних телефонів «Telegram», із корисливих мотивів вступив у попередню змову з не встановленою органом досудового розслідування особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, з якою домовився незаконно збувати шляхом «закладок» психотропні речовини на території м. Одеси. З цією метою                   ОСОБА_4 у не встановлені слідством час і спосіб, перебуваючи на території вказаного міста, більш точного місця не встановлено, незаконно придбав у не встановленої органом досудового розслідування особи, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, психотропні речовини, які надалі з корисливих мотивів, незаконно зберігав при собі та за місцем свого тимчасового мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .
06 грудня 2019 року співробітники ГУНП в Одеській області під час проведення оперативно-розшукових заходів на вул. Торговій у м. Одесі виявили, що приблизно о 22:00 ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку № 3 за вказаною адресою, намагається підшукати місце і незаконно збути шляхом «закладки» психотропні речовини. Після цього співробітники ГУНП в Одеській області викликали слідчо-оперативну групу.
Цього ж дня за вищезазначеною адресою слідчо-оперативна група Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області під час особистого обшуку ОСОБА_4 виявила та вилучила два згортки, загорнуті полімерною липкою стрічкою червоного кольору, всередині кожного з яких був полімерний пакет із порошкоподібною речовиною, що містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, – амфетамін масою 1, 541 г, у двох полімерних пакетах, кількісний вміст амфетаміну становить 0,986 г.
Крім того, 06 грудня 2019 року в ході обшуку за місцем тимчасового мешкання ОСОБА_4 , співробітники слідчо-оперативної групи виявили та вилучили: полімерний пакет, усередині якого було шість згортків, загорнутих липкою стрічкою червоного кольору, в кожному з яких містився полімерний пакет із речовиною біло-рожевого кольору; полімерний пакет, у якому містилось 27 згортків, загорнутих липкою стрічкою червоного кольору, в кожному з яких вміщувався полімерний пакет із таблеткою; сім полімерних пакетів із застібкою з кристалічною речовиною рожевого кольору; електроні ваги, а також мобільний телефон з повідомленнями адрес та місць, у яких ОСОБА_4 шляхом «закладок» збував психотропні речовини на території м. Одеси.
Згідно з таблицею, затвердженою 2) Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 серпня 2000 року № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», виявлені та вилучені за місцем тимчасового мешкання ОСОБА_4 : речовина біло-рожевого кольору загальною масою 4,631 г, містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, – амфетамін, кількісний вміст якого становить 3,206 г, що є великим розміром; 27 таблеток загальною масою 12,608 г, містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, – МДМА (3,4-метилендіокси-метамфетамін) у загальній кількості 2,51 г, що є великим розміром; кристалічна речовина загальною масою 430,24 г, наявна в семи полімерних пакетах, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, – PVP у загальній кількості 301,16 г, що є особливо великим розміром.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 26 листопада 2021 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 та прокурора ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада                       2020 року щодо ОСОБА_4 – без змін.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, покликаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень і його особі внаслідок суворості, просить змінити судові рішення змінити та на підставі ст. 75 КК пом`якшити призначене йому покарання, звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки.
За мотивацією засудженого, суди не врахували тієї обставини, що він не представляє суспільної небезпеки і його виправлення й перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, оскільки має вищу освіту, постійно працював в Україні, а протягом останніх п`яти місяців у період досудового розслідування працював у Польщі та на першу ж вимогу слідчого приїхав до м. Одеси, що, на його думку, давало підстави для застосування до нього ст. 75 КК.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі засудженого, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Із долученої до касаційної скарги копії вироку суду першої інстанції видно, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_4 здійснено відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК.
Висновки суду про доведеність винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК, і правильність кваліфікації дій у касаційній скарзі засуджений не оспорює.
Твердження засудженого про невідповідність призначеного йому судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості                                                      є необґрунтованими.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару,                                            а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність                         в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції,                     а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначенні покарання.
За правилами ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
У цьому кримінальному провадженні, як видно зі змісту наданих копій судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням вказаних норм права.
Як убачається зі змісту доданої до касаційної скарги копії вироку, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, урахував усі обставини кримінального провадження, в тому числі й тяжкість вчинених злочинів, дані про особу винного, який раніше не судимий, обставини, які пом`якшують покарання, – щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, наявність на його утриманні матері ОСОБА_7 пенсійного віку, яка відповідно до медичної довідки № 234 хворіє на тяжкі захворювання, та батька ОСОБА_8 пенсійного віку, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
З огляду на наведені обставини, місцевий суд, дійшовши обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 основного покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК та про відсутність підстав для звільнення його від відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК, призначив йому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкціях ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК, із конфіскацією належного йому майна, рішення своє вмотивував.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідним чином перевірив доводи захисника, зазначені в апеляційній скарзі, які за змістом і суттю аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі засудженого, дав їм оцінку, з урахуванням вимог ст. 419 КПК та із зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок без змін.
Так, погоджуючись із вироком місцевого суду, апеляційний суд, беручи до уваги ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу засудженого та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності, вказав про дотримання судом вимог статей 50, 65, 69 КК під час призначення покарання засудженому, яке буде відповідати принципам справедливості, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При цьому обґрунтовано акцентував увагу на тому, що навіть з урахуванням особи засудженого, наявності пом`якшуючих обставин, відсутності обставин, що обтяжують покарання, призначення менш суворого покарання буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Таким чином, зваживши на всі обставини, які за законом мають правове значення,                         в тому числі й на ті, на які покликається засуджений у своїй касаційній скарзі, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням. 
Отже, Суд вважає, що покарання, призначене місцевим судом засудженому і залишене без змін судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі засудженого, Суд не вбачає.
Обґрунтування касаційної скарги засудженого не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень не встановлено, що підстав для задоволення скарги засудженого.
Ураховуючи викладене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 20 листопада                                    2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 листопада 2021 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                   ОСОБА_3