Постанова
Іменем України 
18 січня 2022 року
м. Київ
справа № 707/663/20
провадження № 51-4243км21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
захисника                                        ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника 
ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 09 квітня 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 08 червня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 
№ 12020250270000114  за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя    АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 309 КК України.
Вступ
ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він незаконно придбав, виготовив, зберігав, без мети збуту, особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено – канабіс, який було виявлено під час проведення обшуку та в подальшому канабіс загальною масою у перерахунку на суху речовину – 31,99 г, вилучено працівниками поліції.
Крім цього, ОСОБА_7 , надав місце та організував сприятливі умови для незаконного вживання наркотичних засобів, безпосередньо в приміщенні власного гаража, де спільно зі своїм знайомим, вжив зазначений наркотичний засіб, до моменту їхнього викриття працівниками поліції під час проведення обшуку.
Суд першої інстанції кваліфікував діяння та засудив ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 309 КК України до остаточного покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. 
Апеляційний суд, після розгляду апеляційної скарги захисника, вирок районного суду залишив без зміни.
Захисник подав касаційну скаргу в якій, просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, в порядку касаційного розгляду, має відповісти на доводи:
–      Стосовно постановлення судових рішень з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону; 
–      Про доведеність вини засудженого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях належними та допустимими доказами;
–      Щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню: ч. 4 ст. 309 КК України як підстави для звільнення засудженого від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 09 квітня 
2021 року  засуджено ОСОБА_7 до покарання за: 
–      ч. 1 ст. 309 КК України – у виді арешту строком на 3 місяці;
–      ч. 1 ст. 317 КК України – у виді позбавлення волі строком на  3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено 
ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він, перебуваючи в невстановленому в ході слідства місці, у невстановлений час, діючи із прямим умислом (усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання), незаконно придбав, а саме нарвав та, зберігаючи при собі, переніс до місця свого проживання за адресою: 
АДРЕСА_1 , верхівкові частини рослин коноплі, які в подальшому висушив. Після чого, шляхом подрібнення частини висушених рослин коноплі незаконно виготовив наркотичний засіб - канабіс, який в подальшому незаконно зберігав в гаражному приміщенні за місцем свого проживання.
30 січня 2020 року в період часу з 20:00 по 23:59, під час проведено обшук за вказаною адресою місця проживання ОСОБА_7 , в приміщенні гаража було вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено 
– канабіс, загальна маса якого в перерахунку на суху речовину становить 
31,99 г, який ОСОБА_7 незаконно зберігав, без мети збуту.
30 січня 2020 року, приблизно о 19:00, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання, в приміщенні гаража, що розташований на території домоволодіння за вказаною вище адресою, умисно, (усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання), надав місце та організував сприятливі умови для незаконного вживання наркотичних засобів, безпосередньо в приміщенні власного гаража, де 30 січня 2020 року, в період часу з 19:00 по 20:00 спільно з ОСОБА_9 , за допомогою саморобного пристрою, вжив особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено – канабіс, до моменту їхнього викриття працівниками поліції під час проведення обшуку.
Дії засудженого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 – незаконне придбання, виготовлення, зберігання наркотичних засобів без мети збуту та відповідно за ч. 1 ст. 317 КК України – надання приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 08 червня 2021 року вирок районного  суду залишено без зміни.
 
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисникставить питання про скасування вироку районного суду і ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
В обґрунтування своїх вимог захисник вказує на неповноту судового розгляду місцевим судом, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
Надаючи власну оцінку доказам та не погоджуючись з фактичними обставинами даного провадження, захисник стверджує, що відсутні докази, які доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 309 КК України.
Також захисник зазначає, що обвинувачення побудоване лише на суперечливих показаннях свідків у даному кримінальному провадженні, які спростовуються відеозаписом проведення обшуку, який доводить відсутність факту вживання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 наркотичних засобів. 
При цьому стверджує, що виявлений та вилучений, під час обшуку, наркотичний засіб – канабіс, який був у поліетиленовому пакеті та у пластиковому контейнері, не належить засудженому, оскільки той був підкинутий ОСОБА_9 або іншими особами. 
Крім цього, на думку захисника, протокол обшуку домоволодіння та підсобних приміщень є недопустимим доказом, оскільки не підтверджений факт проведення технічної фіксації судового засідання, на якому слідчим суддею постановлено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку. 
Зазначає, що суд першої інстанції мав звільнити засудженого від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки засуджений добровільно пройшов курс лікування від наркоманії, однак цього не зробив.
На зазначені вище порушення стороною захисту було вказано і в апеляційній скарзі, проте апеляцій суд в порушення вимог ст. 419 КПК України, не надав оцінки всім доводам скарги та постановив рішення, що не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.  
Разом із цим, суд апеляційної інстанції,переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, допустив порушення ст. 404 КПК України, оскільки безпідставно відхилив клопотання сторони захисту про повторний допит свідків та часткове дослідження доказів, внаслідок чого не встановив дійсних обставин справи та необґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції, чим порушив принцип безпосередності дослідження доказів.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечення на касаційну скаргу 
захисника не подавалися.
У судовому засіданні захисник підтримав подану касаційну скаргу, а прокурор заперечував проти її задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга захисника не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суду, та застосовані норми права
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК України є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Оспорювання захисником установлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії події, що зводиться до  тверджень про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, з огляду на вимоги ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Під час перегляду судових рішень колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.
Стосовно доводів касаційної скарги захисника про те, що відсутні докази, які доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 309 КК України, колегія суддів зазначає таке.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України, з яким погодився і апеляційний суд, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК України й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, мотивуючи своє рішення про доведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд першої інстанції послався на показання самого засудженого, який суду розповів, що до нього приїздив періодично ОСОБА_9 , з яким вони вживали канабіс. 30 січня 2020 року у вечері до нього приїхав ОСОБА_9 і запропонував покурити у нього привезений з собою наркотичний засіб – канабіс. Вони пішли до приміщення гаражу в домоволодінні, де він проживає та покурили там канабіс. Відразу після того до гаражу зайшли працівники поліції. При цьому засуджений визнає свою вину щодо тих наркотичних засобів, які нарвав на болоті, і які лежали на підвіконні, а решта належала ОСОБА_9 . Пристрій для куріння канабісу належить засудженому. Він виготовив його разом з ОСОБА_9 . 
Також суд зважив на показання допитаної в судовому засіданні свідка 
ОСОБА_10 , яка пояснила, що 30 січня 2020 року, коли приїхав ОСОБА_9 , її чоловік ОСОБА_7 пішов з ним до гаражу. Через деякий час до хати зайшли працівники поліції та почався обшук. Все фіксували на камеру. Чоловік вживав наркотики, але обіцяв, що кине. Вживав не часто, а коли приїздів до нього ОСОБА_9 . Коли останній приїзжав, то вони кудись ходили і після відвідин ОСОБА_9 , чоловік вів себе дивно. 
Крім цього, суд першої інстанції поклався на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які розповіли про події, що відбувались 30 січня 2020 року, зокрема, що під час обшуку гаража, в якому перебував засуджений із своїм товаришем, було виявлено та вилучено, крім іншого, наркотичний засіб – канабіс, який був у поліетиленовому пакеті, на підвіконні та у пластиковій банці, а також саморобний пристрій для вживання канабісу. Засуджений не визнав належність йому частини вилученої наркотичної речовини – канабісу. Зазначив, що канабіс курив сам і зберігав для власного вживання  В гаражі були ознаки вживання канабісу, а саме відповідний запах та дим.
Також допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він з ОСОБА_7 знайомий давно та вони перебуває у дружніх відносинах. Ввечері 30 січня 2020 року свідок заїхав до засудженого, і вони зайшли в гараж. Засуджений запропонував покурити невідому речовину, на що свідок погодився. Курили через дві металеві пляшки. Свідок пристрій до рук не брав. Через 
10 хвилин зайшли працівники поліції з понятими та провели обшук. 
ОСОБА_9 показав, що з кишені він не викидав наркотичний засіб, а чому на пакеті відбитки слідів його пальців рук він не знає.
Однак місцевий суд поставився критично до показань свідка ОСОБА_9 , які частково не відповідають обставинам кримінального провадження та обґрунтовано зазначив, що надані в судовому засіданні показання засудженого та свідків, досліджені судом матеріали справи, спростовують той факт, що свідок ОСОБА_9 взагалі ніколи не вживав наркотичні засоби та приїхав до засудженого, не маючи на меті вживання наркотичних засобів шляхом паління. Натомість, матеріалами справи підтверджується той факт, що свідок сам попросив засудженого надати йому місце для вживання наркотичного засобу, і раніше вживав наркотичні засоби. Викривлені покази свідка, вказують про те, що останній намагається уникнути відповідальності за вживання наркотичних засобів. Окрім того, під час дослідження судом відеозапису на якому зафіксовано обшук гаража, видно як свідок ОСОБА_9 таємно від усіх викидає з кишені згорток із наркотичним засобом. 
Слід зазначити, що допит свідків місцевим судом було проведено у відповідності до вимог КПК України, зокрема попереджено про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання.
Разом з цим, судом першої інстанції в основу обвинувального вироку було покладено досліджені письмові докази, зокрема: протокол обшуку домоволодіння та підсобних приміщень від 30 січня 2020 року, в ході якого виявлено та вилучено речовину рослинного походження з підвіконня; 2 частини металевих пляшок з нашаруванням речовини білого кольору; 3 пластикові картки з нашаруванням речовини бурого кольору; грошові купюри в кількості 
3 шт., номіналом 1 грн.; металевий предмет зовні схожий на мисливську рушницю; поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження зеленого кольору; пластиковий контейнер білого кольору з речовиною рослинного походження зеленого кольору; наперсток; верхівкову частину рослини; сліди папілярних узорів.
Висновок експерта від 19 лютого 2020 року №1/272, згідно якого сліди пальців рук, які виявлені та вилучені під час проведення обшуку 30 січня 2020 року за місцем проживання засудженого, залишені особами дактилокарта яких заповнена на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ; висновками експертів № 2/233 від 05 лютого 2020 року, № 2/230  від 13 лютого 2020 року, № 2/235 від 14 лютого 2020 року, згідно яких відповідні речовини рослинного походження зеленого кольору, які надані на дослідження, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено – канабіс і загальна маса наркотичного засобу в перерахунку на суху речовину становить 31, 99 г.
Також урахував висновок експерта № 2/234 від 12 лютого 2020 року, згідно якого на внутрішній поверхні наперстку, наданому на експертизу, виявлено нашарування особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено – екстракту канабісу. Маса наркотичного засобу в перерахунку на суху речовину становить 0, 043 г; висновок експерта № 2/231 від 12 лютого 
2020 року, згідно якого на внутрішній частині металевих пляшок, наданих на експертизу, виявлено нашарування особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено – екстракту канабісу. Маса наркотичного засобу в перерахунку на суху речовину становить 0, 148 г.
Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, за результатами дослідженого первинного носія з відеозаписом проведення обшуку домоволодіння та підсобних приміщень від 
30 січня 2020 року, відхилено як доказ винуватості засудженого ОСОБА_7 висновок експерта № 2/232 від 17 лютого 2020 року, згідно якого речовина рослинного походження зеленого кольору, яка надана на дослідження в пакеті з полімерного матеріалу на застібці, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено – канабіс, маса висушеного наркотичного засобу становить 2, 12 г, оскільки вказана речовина ОСОБА_7 не належала. З таким висновком суду погоджується і колегія суддів. 
Зазначене вище спростовує доводи касаційної скарги захисника стосовно неврахування судом того, що виявлений та вилучений під час обшуку  наркотичний засіб – канабіс, який був у поліетиленовому пакеті не належить засудженому. 
Таким чином, суд провів оцінку доказів згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановлення вироку.
Отже, встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції, з яким погодився  і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Винуватість останнього доведена поза розумним сумнівом. 
Предметом перевірки суду першої інстанції, а в подальшому і апеляційним судом, була версія сторони захисту про те, що виявлений та вилучений, під час обшуку, наркотичний засіб – канабіс, який був у пластиковому контейнері, не належить засудженому та був підкинутий, обґрунтовано визнана безпідставною, оскільки судом був досліджений відеозапис проведення обшуку, з якого чітко вбачається, що даний контейнер знаходився в приміщені гаражу і не був підкинутий. Показання засудженого у цій частині не відповідають дійсності та надані з метою підтримання версії сторони захисту про непричетність 
ОСОБА_7 до вчиненого кримінального правопорушення.
Крім того, суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився апеляційний суд, критично відноситься до версії захисту про відсутність доведеного факту вживання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 наркотичних засобів, оскільки засуджений у судовому засіданні розказав, що він неодноразово вживав наркотичні засоби з ОСОБА_9 поблизу свого домоволодіння, а в той вечір він не заперечив на пропозицію останнього покурити канабіс у нього в гаражі. Також в приміщенні гаража знаходився пристрій для вживання наркотичних засобів, нашарування на якому свідчать про неодноразове його використання, знаходилися наркотичні засоби на підвіконні, полицях приміщення гаража. Всі ці обставини в своїй сукупності дають суду можливість стверджувати, що 
ОСОБА_7 неодноразово використовував приміщення гаража для вживання наркотичних засобів і провокації з боку ОСОБА_9 не було. З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.
Тому доводи касаційної скарги захисника в цій частині не заслуговують на увагу та спростовуються зазначеним вище.
Щодо доводів касаційної скарги захисника про безпідставне врахування як доказу вини засудженого – протоколу обшуку домоволодіння та підсобних приміщень, оскільки такий доказ є недопустимим у зв`язку з тим, що не підтверджений факт проведення технічної фіксації судового засідання, на якому слідчим суддею постановлено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку, колегія суддів вважає їх необґрунтованими. 
Перевіркою матеріалів провадження встановлена наявність ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 січня 2020 року про надання дозволу на проведення обшуку домоволодіння та підсобних приміщень за місцем проживання засудженого ОСОБА_7 та на підставі якої було проведену зазначену слідчу дію.
Водночас сторона захисту, реалізуючи закріплені у статтях 22, 26 КПК України принципи змагальності й диспозитивності, не була позбавлена можливості клопотати про забезпечення можливість реалізувати право на ознайомлення з носієм технічної фіксації судового засідання, на якому слідчим суддею постановлено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку, однак цього не зробила.
Отже, як правильно встановили суди попередніх інстанцій, докази, покладені в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 , підтверджують його вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень поза розумним сумнівом. З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б у контексті приписів статей 85–87 КПК України свідчили про необхідність визнання судами першої та апеляційної інстанцій доказів недопустимими або неналежними, не встановлено.
З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги захисника про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону судами першої та апеляційної інстанцій є безпідставними.
Стосовно доводів захисника про те, що суд першої інстанції безпідставно 
не звільнив засудженого від кримінальної відповідальності згідно ч. 4 
ст. 309 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого
ч. 1 ст. 309 КК України, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу з таких мотивів.
Згідно з ч. 4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України. Підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у такому випадку є добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію, та розпочате нею лікування від наркоманії.
Добровільним в контексті ч. 4 ст. 309 КК України слід вважати таке звернення особи до лікувального закладу, яке здійснюється за її особистою згодою, або згодою законного представника, що мало місце до моменту виходу суду першої інстанції до   кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні. Для застосування цієї норми попередній факт перебування особи на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, не є визначальним, оскільки факт захворювання на наркоманію у такої особи може бути встановлено вперше. 
Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, зазначені доводи касаційної скарги захисника були предметом перевірки як суду першої інстанції, так і апеляційного суду, які дійшли висновку, що досліджені докази не підтверджують факт наявності у засудженого діагнозу «наркоманія», наявність якого є обов`язковою умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.  
Однак ОСОБА_7 звертався до КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради» для проходження обстеження та лікування з приводу залежності від каннабіноїдів та отримав протинаркоманічне лікування протягом шестиденного терміну, що підтверджується відповідною довідкою, яка міститься у матеріалах даного кримінального провадження (т. 1, а. п. 180).
При цьому факт перебуваннязасудженого на лікуванні в зазначеній вище установі з приводу залежності саме від каннабіноїдів, підтвердив допитаний у судовому засіданні лікар ОСОБА_16 , який є завідувачем першого відділення КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради». 
Отже, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення засудженого від кримінальної відповідальності згідно ч. 4 ст. 309 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки у нього відсутній діагноз «наркоманія», наявність якого є обов`язковою умовою для такого звільнення, з чим погоджується і колегія суддів.
Така позиція Суду узгоджується і з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду викладеного в постанові від 
29 листопада 2021 року у справі № 357/11205/19 (провадження 
№ 51-2776 кмо 21).
Таким чином, доводи касаційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції мав звільнити засудженого від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 
ст. 309 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки засуджений добровільно пройшов курс лікування від наркоманії, однак цього не зробив, не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та спростовується наведеним вище.
Щодо твердження захисника про те, що апеляційний суд, порушуючи вимоги 
ст. 404 КПК України, безпідставно відхилив клопотання сторони захисту про повторний допит свідків та часткове дослідження доказів, колегія суддів вважає їх неприйнятними з огляду на таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, до початку апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, захисник засудженого звернувся з клопотаннями, в яких просив відповідно до ст. 404 КПК України допитати ряд свідків та дослідити відеозапис проведення обшуку гаража 
ОСОБА_7 30 січня 2020 року.
З урахуванням того, що сторона захисту не наводила обґрунтувань, які б вказували, що докази були досліджені судом першої інстанції не повністю чи з порушеннями, а підстав, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України, для повторного їх дослідження апеляційним судом встановлено не було, тому за результатами розгляду клопотань було відмовлено у їх задоволенні.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відмова в задоволенні клопотань про повторне дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.
Обмежившись аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих судом першої інстанції, апеляційний суд не порушив установленого законом порядку апеляційного розгляду. За результатами перегляду вироку, суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою зазначених доказів, даною місцевим судом, а відтак застосована ним процедура не суперечила встановленій у ст. 23 КПК України засаді безпосередності судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, під час апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції, апеляційним судом не було допущено порушень вимог ст. 404 КПК України, а тому доводи касаційної скарги захисника в цій частині є безпідставними.
Апеляційний суд надав обґрунтовані відповіді на всі основні доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, навів переконливі аргументи на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином мотивував свою позицію. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Ухвала апеляційного суду мотивована належним чином та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для скасування чи зміни судових рішень при перевірці даного кримінального провадження, колегією суддів не встановлено.
Інші доводи, викладені в касаційній скарзі захисника та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом першої або апеляційної інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, касаційну скаргу захисника має бути залишено без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:                                                            
Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 09 квітня 2021 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 08 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника 
ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                    ОСОБА_3