ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" грудня 2021 р.           Справа№ 910/10156/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пономаренка  Є.Ю.
суддів:            Барсук  М.А. 
          Руденко  М.А. 

при секретарі судового засідання Денисевич К.Ю.,                     
за участю представників:
від позивача - Орел С.С., довіреність від 09.04.2020 №14-115;
від відповідача - Шевчук А.В., довіреність від 01.07.2021 № 01/07/21-02, 
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 про закриття провадження у справі №910/10156/21 (суддя Андреїшина І.О., повний текст складено - 07.10.2021) за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про стягнення 6  856  704,89 грн.           

ВСТАНОВИВ наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/10156/21 провадження за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про стягнення 6 856 704,89 грн закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.
Ухвала суду мотивована тим, що суму основного боргу за періоди, на які нараховано позивачем пеню, 3% річних та інфляційні втрати -  погашено відповідачем до 01.06.2021, а нараховані АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" неустойка, інфляційні втрати, проценти річних списані відповідно до Закону України №1730-VIII (зі змінами внесеними Законом України №1639-ІХ) після відкриття провадження у справі, отже предмет спору у справі №910/10156/21 відсутній, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, тягне за собою закриття провадження у справі.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі апелянт не погоджується із висновком суду щодо списання заявлених до стягнення сум на підставі Закону України №1730-VIII (зі змінами внесеними Законом України №1639-ІХ).
В судовому засіданні представник апелянта - позивача у справі  підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі. 
Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду - скасуванню,  з наступних підстав.
Так, відповідач в обґрунтування клопотання  про закриття провадження у справі посилався на те, що на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" (Закон України №1730- VIII), яким врегульовано питання списання неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення. Крім того, 29.08.2021 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (Закон України №1639-ІХ), яким внесені зміни до Закону України №1730. Відповідач зазначає, що враховуючи визнання сторонами обставин погашення суми основного боргу до 01.06.2021 та керуючись ст. 7 Закону України №1730- VIII, нараховані неустойка, інфляційні витрати та проценти річних підлягають списанню з дня набрання чинності Законом України №1639-ІХ. 
Таким чином, відповідач просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору. 
Місцевий господарський суд, не вирішуючи спір по суті, в оскаржуваній ухвалі вказав, що оскільки  суму основного боргу за періоди, на які нараховано позивачем пеню, 3% річних та інфляційні втрати -  погашено відповідачем до 01.06.2021, а нараховані АТ "НАК "Нафтогаз України" неустойка, інфляційні втрати, проценти річних списані відповідно до Закону України №1730-VIII (зі змінами внесеними Законом України №1639-ІХ) після відкриття провадження у справі, отже предмет спору у справі №910/10156/21 відсутній.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. 
Разом з тим, закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе у разі, коли предмет спору - об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. 
Поняття "юридичний спір" має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття "спір про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. 
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. 
Разом з тим, підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. 
Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. 
З огляду на викладене, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами. 
Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат. 
Разом з тим, набрання чинності законом, який встановлює порядок списання нарахованих штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних витрат, не свідчить про те, що предмет спору перестав існувати. 
Колегія суддів вважає, що у даному випадку підстави для закриття провадження у справі відсутні, оскільки існує необхідність у дослідженні всіх обставин справи для застосування положень зазначених законів та наданні оцінки доказам, встановлення існування предмету спору на момент відкриття провадження у справі (відповідачем заперечуються позовні вимоги), що здійснюється судом під час судового розгляду. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору. 
Стосовно клопотання відповідача про врахування правових висновків Верховного Суду у справах, вказаних у цьому клопотанні, колегія суддів зазначає, що  оскільки такі висновки стосуються розгляду по суті позовних вимог, що, в свою чергу, на стадії апеляційного перегляду ухвали про закриття провадження у справі,  судом не здійснюється, з огляду на предмет апеляційного оскарження, врахування цих висновків наразі є недоцільним. 
В контексті вказаного, колегією суддів також не оцінюються доводи апелянта про необґрунтованість висновку суду першої інстанції  щодо списання заявлених до стягнення сум на підставі Закону України №1730-VIII (зі змінами внесеними Законом України №1639-ІХ), оскільки такі обставини підлягають дослідженню при розгляді справи по суті.
Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Тобто Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
За наведених обставин, колегія суддів вважає наявними підстави для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки застосування у даному випадку положень  п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України  є неправомірним. 
Виходячи з положень ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України  у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про закриття провадження у справі, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Таким чином, дана справа підлягає передачі на розгляд  до суду першої інстанції.
Підпунктом в) п. 4 ч.1 ст. 282 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Разом з тим, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду, зокрема, про закриття провадження у справі з передачею її на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним цієї справи по суті, згідно із загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.
Отже,  під час розподілу судових витрат після  розгляду даної справи по суті суд першої інстанції повинен вирішити питання щодо розподілу  судового збору, сплаченого скаржником за подання апеляційної скарги, з урахуванням вимог ст.  129  Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 про закриття провадження у справі №910/10156/21  задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 про закриття провадження у справі №910/10156/21 скасувати.
3. Справу №910/10156/21 передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови  складено: 17.12.2021 року.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Пономаренко 

Судді                                                                                М.А. Барсук

                                                                                М.А. Руденко