ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

15 лютого 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/9548/21
Головуючий у першій інстанції – Требух Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/287/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді:  Шитченко Н.В.,
суддів:  Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
із секретарем:  Шкарупою Ю.В.,
стягувач: ОСОБА_1 ,
боржник: ОСОБА_2 ,
особа, рішення якої оскаржується: державний виконавець Андрушівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Кравчук Оксана Василівна,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Андрушівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Кравчук Оксани Василівни,  
місце ухвалення судового рішення – м. Чернігів,
час проголошення ухвали – 13 год. 10 хв,
дата складання повного тексту ухвали суду першої інстанції – 18 жовтня 2021 року.

                                 У С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії державного виконавця Андрушівського районного відділу ДВС Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Кравчук О.В. щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 05 серпня 2021 року (АСВП58100743) за виконавчим документом № 750/10339/15 від 27 грудня 2018 року і зобов`язати державного виконавця провести повторний розрахунок нарахованих та сплачених аліментів боржника ОСОБА_2 за виконавчим документом № 750/10339/15 від 27 грудня 2018 року (АСВП58100743), з повним дослідженням сум, отриманих доходів ОСОБА_2 за період з жовтня 2018 року по жовтень 2020 року включно.
Скарга мотивована тим, що у провадженні державного виконавця перебуває виконавчий лист №750/10339/18 від 27 грудня 2018 року, виданий Деснянським районним судом м. Чернігова, про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Після отриманого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 стало відомо, що державний виконавець визначає розмір заборгованості по аліментах не із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, оскільки боржник не працює, а з мінімально встановленого розміру аліментів - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що суперечить положенням ч. 2 ст. 195 СК України.
Ухвалою від 13 жовтня 2021 року Деснянський районний суд м. Чернігова скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав неправомірним розрахунок заборгованості зі сплати аліментів Андрушівського районного відділу ДВС у Бердичівському районі Житомирської області Централь-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький)  від 05 серпня 2021 року № 149 ВП № 58100743 по примусовому виконанню листа № 750/10339/15 від 27 грудня 2018року, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова.
Зобов`язав державного виконавця Андрушівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Кравчук О.В. провести перерахунок заборгованості за аліментами по виконавчому провадженню № 58100743 із примусового виконання виконавчого листа № 750/10339/15 від 27 грудня 2018 року, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова, за правилами ст.195 СК України, виходячи із 1/4 частки від середньої заробітної плати працівника для даної місцевості за період з жовтня 2018 року по жовтень 2020 року включно.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою і прийнятою з порушенням норм процесуального права, просить її скасувати та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її скарги.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до того, що з 31 липня 2011 року він офіційно не працює, отримує тимчасово невеликі кошти і добросовісно сплачує аліменти на утримання спільної з ОСОБА_1 дитини, заборгованості по аліментах не має. Наголошує на тому, що не заперечує проти сплати аліментів, але вважає, що судом невірно застосовано положення ч. 2 ст. 195 СК України, оскільки ця норма стосується тільки працюючих боржників. Оскільки з 2011 року він не працює, а аліменти сплачує з 2015 року, у нього не могла виникнути заборгованість по аліментах, яка прив`язується до середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
У наданому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Шолох О.В., вважаючи доводи апеляційної скарги надуманими та необґрунтованими, просить скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що за змістом ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість по аліментах платника, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що відповідає  висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012. Державний виконавець після винесення судового рішення, яке оскаржується, здійснила вірний розрахунок заборгованості по аліментах за АСВП № 58100743 та ухвалу суду першої інстанції не оскаржувала, тобто фактично визнала, що здійснила розрахунок заборгованості по аліментах всупереч положень ч. 2 ст. 195 СК України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та її адвоката Шолох О.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість зі сплати аліментів у період з жовтня 2018 року по жовтень 2020 року неправомірно обчислена державним виконавцем у розмірі 1/4 частини від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у той час, як за приписами ч. 2 ст. 195 СК України, така заборгованість повинна визначатись виходячи із середньої заробітної плати працівника даної місцевості.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
У справі встановлено, що  рішенням  Деснянського районного суду м. Чернігова від  23 листопада 2018 року змінено розмір і спосіб стягнення аліментів, які стягнуто рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2015 року (справа № 750/13047/14), шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14-17).
На даний час на виконанні Андрушівського районного відділу ДВС Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває виконавчий лист № 750/10339/18, виданий 27 грудня 2018 року Деснянським районним судом м. Чернігова.
19 лютого 2021 року змінено прізвище ОСОБА_4 на « ОСОБА_6 » (а.с. 18).
Як свідчать дані трудової книжки ОСОБА_2 , після 31 липня 2011 року  він офіційно не працює (а.с. 114-115).
Нарахування і утримання з ОСОБА_2 аліментів за виконавчим листом № 750/10339/18 від 27 грудня 2018 року підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за 2018-2021 роки, складеним 14 вересня 2021 року у АСВП № 58100743 (а.с. 40-42). У розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відображено, що за період з жовтня 2018 року по жовтень 2020 року розмір аліментів державний виконавець визначала, виходячи з 1/4 частки, розрахованої з 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Звернувшись з даною скаргою, ОСОБА_1 не погоджувалася з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів і просила зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості, виходячи із 1/4 частки від середньої заробітної плати працівника даної місцевості за період з жовтня 2018 року по жовтень 2020 року включно, як того вимагає ч. 2 ст. 195 СК України.
За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу і у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно із ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Частиною 3 статті 195 СК України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору – судом.
Установивши, що з жовтня 2018 року по жовтень 2020 року ОСОБА_2 офіційно не працював, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що в даний період заборгованість по аліментах мала бути визначена державним виконавцем виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, як того вимагає ч. 2 ст. 195 СК України, а не з розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи спір, районний суд правильно указав, що державний виконавець, визначаючи розмір аліментів не від середньої заробітної плати, а від прожиткового мінімуму, фактично змінив визначений судовим рішенням розмір аліментів на користь ОСОБА_7 .
Постановляючи ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно застосував норми ч. 2 ст. 195 СК України.
При цьому, доводи ОСОБА_2 про те, що з 2011 року він не працює, а аліменти сплачує з 2015 року, тому у нього не могла виникнути заборгованість по аліментах, яка прив`язується до середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, не беруться до уваги колегії суддів, оскільки ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні положень правових норм. У випадку, якщо боржник офіційно не працює та доходу не має, існують підстави для визначення заборгованості по сплаті аліментів відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України, тобто виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Державою визначено мінімальний розмір аліментів, який не може бути нижчим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте конкретний розмір аліментів на утримання дитини визначається рішенням суду. З огляду на те, що судовим рішенням визначено обов`язок ОСОБА_2 щомісячно сплачувати на утримання доньки аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, є правильним  та таким, що відповідає приписам ч. 2 ст. 195 СК України, висновок районного суду про те, що для визначення розміру аліментів має братись середня заробітна плата працівника для даної місцевості.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги  не ґрунтуються на нормах права, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, і підстави для її скасування  відсутні.      
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а  ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2021 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2022 року. 

Головуюча:                                                     Судді: