Справа № 930/1980/21
Провадження № 22-ц/801/141/2022
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року	Справа № 930/1980/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача Денишенко Т. О.,
суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П., 
розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спро-щеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом 
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну
розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Немирівського район-ного суду Вінницької області від 16 листопада 2021 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Немирові Вінницької області за головування судді Царапори О. П., повний текст якого складений 22 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

01 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася у Немирівський район-ний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утриман-ня двох неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обгрунтовані наступними обставинами. Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 21 січня 2020 року відповідач визнаний батьком дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням цього ж суду від 02 липня 2020 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дітей по 1500,00 гри-вень щомісячно на кожну дитину. Проте, як зазначає позивачка, сплачуваних алі-ментів в умовах зростання цін та прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку недостатньо для матеріального утримання дітей. Крім того, у позивачки погіршився стан здоров`я, у листопаді 2020 року вона мала значні проблеми зі здоров`ям, що під-тверджується висновком лікаря, та до цього часу періодично проходить курси реа-білітації. Діти потребують значних матеріальних витрат для підготовки їх до школи та всестороннього розвитку. До того ж, у доньки є хронічні захворювання, пов`язані із зором, які потребують лікування та діагностики. Відповідач працевлаштований, отри-мує стабільний дохід. Натомість ОСОБА_1 самостійно у достатньому обсязі матеріально забезпечити дітей не може. На прохання збільшити виплати на дітей від-повідач не реагує, тому вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом, просила змінити розмір аліментів, що стягуються за рішенням суду, стягувати з від-повідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 6000,00 гривень, по 3000,00 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з дня на-брання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 16 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволений частково, змінений розмір стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповно-літніх ді-тей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій гро-шовій сумі з 3000,00 гривень, по 1500,00 гривень на кожну дитину щомісячно, на 5000,00 гривень, а саме по 2500,00 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексу інф-ляції, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 гривень. Відкликано виданий 14 липня 2020 року Немирівським районним судом Він-ницької області виконавчий лист у справі № 140/656/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття після набрання даним рішенням законної сили.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 16 листопада 2021 року, ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким визначити розмір стягуваних аліментів по 2000,00 гри-вень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відпо-відного віку. Зазначає, що сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі він не має можливості, оскільки також має незадовільний стан здоров`я та ряд хвороб, по-требує коштів для підтримання здоров`я, зрештою, кошти йому необхідні для влас-ного забезпечення та прожиття. Крім того, вказує, що бере участь у додаткових вит-ратах на дітей.
12 січня 2022 року до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, де вона просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає доводи апеляційної скарги не обґрун-тованими, на спростування доводів скарги вказує про надання усіх доказів щодо по-гіршення у неї стану здоров`я, критикує аргументи скарги стосовно визначення роз-міру аліментів та обґрунтування такого розміру відповідачем. 
Згідно з нормою частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши у відповідності до частини пер-шої статті 369 ЦПК України дану цивільну справу за наявними у ній доказами, дослі-дивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наведені в ній мотиви, пере-віривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах дово-дів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм про-цесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і запере-чень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам. 
Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перегля-дає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї. 
Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох спільних дітей: сина ОСОБА_3 та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02 липня 2020 року з ОСОБА_2 стягуються на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у розмірі по 1500,0 гривень ( одна тисяча п`ятсот гривень ), щомісячно на кожну дитину, починаючи з 11 березня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно довідок Немирівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ст. № 2 - ліцей» Немирівської міської ради Вінницької області від 04 серпня 2021 року № 01-32/35, № 01-32/36 діти сторін у справі 31 травня 2021 року зараховані до пер-шого класу вказаного навчального закладу.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 хворіє, за даними консультаційного висновку від 11 листопада 2020 року їй встановлений діагноз та призначене медичне лікування.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись нор-мами статей 180, 181, 182-184, 192 СК України, з огляду на встановлений законодав-ством розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також на об-ставини, на які посилалася позивачка, згоду відповідача на збільшення розміру алі-ментів, хоч і у меншій сумі, аніж просила мати дітей, суд дійшов висновку про мож-ливість збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів до 5000,00 гривень, що буде достатнім та відповідатиме встановленим обставинам.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, викладени-ми в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції від 16 листопада 2021 року, оскільки вони є правильними, об`єктивними, такими, що грунтуються на нормах зако-нодавства, яке регулює виниклі та наявні між сторонами у справі правовідносини.
Між сторонами виникли та мають місце правовідносини, урегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати своїх дітей.
Згідно з положеннями статей 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ ( 78912 ) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню їхніх інтересів. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі й адміністративні заходи. Части-нами першою, другою статті 27 Конвенції передбачено, що держави-учасниці визна-ють право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько ( -ки ) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 СК Укра-їни батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна ди-тина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов’-язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Від-повідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі змі-ни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верхов-ного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за до-мовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача алі-ментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліп-шення здоров`я когось із них.
На виконання приписів частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Посилання позивачки у позовній заяві як на підставу для збільшення розміру алі-ментів на збільшення розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не є підставою для збільшення розміру аліментів відповідно до положень статті 192 СК України. На підтвердження зазначеного слід підкреслити, що Верховний Суд України у пункті сімнадцятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснював, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру алі-ментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Обставини щодо погіршення здоров`я доньки сторін у справі також не є під-ставами для збільшення розміру аліментів відповідно до положень статті 192 СК України, а в разі наявності для того підстав, позивачка не позбавлена права зверну-тися до суду з відповідним позовом згідно з нормами статті 185 СК України щодо участі відповідача у додаткових витратах на дитину.
Звернувшись до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів, окрім іншого ОСОБА_1 посилалася на погіршення власного стану здоров`я з листопада 2020 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Однак належить зазначити, що самі лише довідки про стан здоров`я стягувачки алі-ментів станом ще на 2020 рік не можуть слугувати доказом погіршення її стану здоров`я як підстави для збільшення розміру аліментів на дітей за обставин, про які вона вказує. 
У той же час відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуаль-ного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебіч-ного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
З огляду на викладене, беручи до уваги передусім найвищі інтереси дітей, їхнє право на належний рівень життя та забезпечення нормальної життєдіяльності, а також часткову згоду батька дітей на збільшення розміру аліментів, суд апеляційної інс-танції погоджується з висновком суду першої інстанції про збільшення розміру алі-ментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 гривень, а саме по 2500,00 гривень на кожну дитину щомісячно, оскільки вказаний розмір утримання дітей є співмірним, розумним та достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 не дають підстав для висновку про непра-вильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Мотиви скарги зводяться до переоцінки доказів у справі. За викладених обставин рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим, дана цивільна справа розглянута з до-триманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого стат-тею 13 ЦПК України
Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ви-мога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов’язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки націо-нальними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умоти-вованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності у ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає критерію обґрунтова-ності судового рішення. Мотиви апеляційної скарги відповідача не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не тягнуть наслідком на задоволення апеляційної скарги скасування оскаржуваного правильного рішення. 
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 16 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідача Т. О. Денишенко

Судді В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський