Справа № 130/1536/21
Провадження № 22-ц/801/94/2022
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року	Справа № 130/1536/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О.В.,
суддів :  Шемети Т. М., Якименко М. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником –  адвокатом Семчуком Сергієм Васильовичем, на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 01 вересня 2021 року в м. Жмеринка суддею цього суду ОСОБА_3 , дата складання його повного тексту не відома,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2  про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи його тим, що сторони 29 березня 2016 року зареєстрували шлюб, під час якого у них народився син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом із позивачем у найманій квартирі в м. Гайсині, Вінницької області та знаходиться на її утриманні. 
Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, працює в стрілецькій команді станції Жмеринка, виробничого підрозділу Козятинського загону воєнізованої охорони регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на посаді стрільця 4 розряду, а також, за контрактом перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 , м. Гайсин, Вінницької області. За виконану роботу отримує встановлену заробітну плату, є фізично здоровою людиною, інших утриманців не має. 
Пославшись на викладене та на те, що сторони не досягли згоди щодо добровільної сплати аліментів, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , починаючи з дати пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, щомісяця, в розмірі 1/3 частки від усіх його видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 вересня 2021 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 14 червня 2021 року і до досягнення сином повноліття, щомісяця, в розмірі 1/3 частки від усіх його видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач, пославшись на неповне з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення змінити, визначивши розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/5 частки від усіх його видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказана апеляційна скарга зокрема мотивована тим, що справу розглянуто судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду. 
До апеляційної скарги апелянтом долучено клопотання про витребування доказів, яке було задоволено ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 січня 2022 року та надано Військовій частині НОМЕР_1 п`ятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для надання довідки про отримане військовослужбовцем ОСОБА_1 грошове забезпечення за червень-листопад 2021 року.
Вказана ухвала апеляційного суду була отримана Військовою частиною НОМЕР_1 12 січня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, долученим до матеріалів справи. Проте, станом на час розгляду апеляційної скарги вимоги ухвали не виконано.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, рішення суду цим вимогам в повній мірі не відповідає, тому апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Відповідно до п. п. 3, 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Статтею 43 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Згідно зі статтею 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Порядок виклику та вручення судових повісток визначено у статтях 128, 130 ЦПК України.
Частиною 2 ст. 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Згідно з ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін – один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду – передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
З матеріалів справи встановлено, що згідно довідки виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області № 14-16-18/14 від 26 травня 2021 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 12).
Водночас, у позовній заяві зазначено фактичним місцезнаходженням ОСОБА_2 – військову частину НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 1).
Відповідно до поштового конверту та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулися відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання», суд першої інстанції ухвалу про відкриття провадження у цій справі та копію позовною заяви з додатками направив ОСОБА_2 не на адресу фактичного місцезнаходження, а на адресу реєстрації (а. с. 21-22). 
За таких обставин, суд першої інстанції порушив право відповідача знати про розгляд цієї справи, що позбавило ОСОБА_2 мати розумну можливість представляти свої інтереси як учасника справи в умовах, які передбачені процесуальним законодавством, зокрема в умовах відкритого та публічного судового розгляду. Вказане, у свою чергу, перешкодило стороні належним чином користуватися передбаченими статтею 43 ЦПК України процесуальними правами.
З урахуванням наведеного, оскільки місцевим судом порушено вказані вище вимоги цивільного процесуального закону, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 вересня 2021 року в законній силі залишатись не може та підлягає скасуванню на підставі ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 29 березня 2016 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринка Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, за актовим записом № 36, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.6).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 28 вересня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7).
08 квітня 2021 року Виробничим підрозділом «Козятинського загону воєнізованої охорони» видано довідку про те, що ОСОБА_2 працює в стрілецькій команді станції Жмеринка, виробничого підрозділу Козятинський загін воєнізованої охорони регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» (а. с. 9).
28 квітня 2021 року Військовою частиною НОМЕР_1 видано довідку № 1619/143/1576 про те, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в цій військовій частині, м. Гайсин та довіку № 1619/143/1577 про те, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в цій військовій частині, м. Гайсин (а. с. 8).
31 травня 2021 року Квартальним комітетом «Південно-Західний» видано ОСОБА_1 довідку про те, що до складу її сім`ї входять: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а. с. 10).
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 1321 від 29 жовтня 2021 року ОСОБА_2 отримує заробітну плату у Регіональній філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» та виплати військо службовцям у Військовій частині НОМЕР_1 (а. с. 62). 
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України).
За умовами ст. ст. 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Частинами 1, 3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України).
На підставі викладеного вище, виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, у тому числі й щодо їх утримання, встановивши вказані обставини, зокрема, що дитина сторін у справі проживає разом із позивачем, яка перебуває на військовій службі, отже отримує виплати військовослужбовцям, враховуючи, що відповідач є працездатним, а на його утриманні відсутні інші особи, які є непрацездатними, апеляційний суд дійшов висновку, що визначення розміру аліментів в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 буде відповідати як інтересам дитини, так і буде забезпечувати баланс із інтересами платника аліментів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. п. 3, 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в законній силі залишатись не може та відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Частиною 1, 7, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За таких обставин, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог та частковим задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає за необхідне судовий збір в розмірі 454, 00 грн, який підлягав сплаті за звернення до суду з позовною заявою, стягнути з  ОСОБА_2 на користь держави, а судовий збір в розмірі 681,00 грн, сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги, компенсувати за рахунок держави.
Крім того, в апеляційній скарзі апелянтом заявлено клопотання про стягнення з позивача на його користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2500, 00 грн, яке, у зв`язку із частковим задоволенням вимог апеляційної скарги, підлягає частковому задоволенню та стягненню з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1250,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником –  адвокатом Семчуком Сергієм Васильовичем, задовольнити частково, рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 вересня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 14 червня 2021 року і до досягнення сином повноліття, щомісяця, в розмірі 1/4 частки від усіх його видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь держави 454, 00 грн судового збору.
Компенсувати  ОСОБА_2 (РНОКПП:  НОМЕР_4 ) 681,00 грн судового збору за рахунок держави.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) 1250,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.     
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                         О. В. Ковальчук

 
Судді :                                                   Т. М. Шемета

М. М. Якименко

 
Текст постанови виготовлено 10 лютого 2022 року.