ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1575/22 Справа № 200/3261/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов  І. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2022 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про відшкодування шкоди
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»
на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2021 року, - 

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «КБ «ПриватБанк» про відшкодування шкоди, на обґрунтування якого зазначив, що 13 червня 2018 року він дізнався, що державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було винесено постанову ВП № 55498953 від 23.04.2018 року про розшук майна боржника. Постанова винесена при примусовому виконанні виконавчого напису, що вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною № 8988 від 12.09.2017 року. 13.06.2018 року працівниками поліції було затримано та примусово поміщено за допомогою евакуатора до спеціального майданчика транспортний засіб позивача – автомобіль «Mercedes – Bens», 500SE1, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2018 року виконавчий напис, що виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною № 8988 від 12.09.2017 року, визнаний таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 07.12.2018 року.
Позивач вважає, що йому заподіяно збитки, які складаються з послуг евакуатора та плати за зберігання автомобіля на тимчасовому майданчику для розміщення транспортних засобів, які ним фактично були сплачені у розмірі 2500 грн. за послуги евакуатора; у розмірі 6 156, 96 грн. – за зберігання автомобілю на спеціальному майданчику. Також вважає, що йому заподіяна моральна шкода у розмірі 10 000, 00 грн. Просить суд стягнути солідарно з АТ «КБ «Приватбанк» та приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни на його користь суму шкоди у розмірі 8 656, 96 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000, 00 грн. (а.с.1-8).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про відшкодування шкоди, відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування шкоди, задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 8596 гривень, 00 коп. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 353 гривні, 46 коп. В іншій частині позовних вимог – відмовлено (а.с.91-93). 

В апеляційній скарзі АТ КБ “ПриватБанк”, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі (а.с.94-96). 

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 8988 про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 162 659, 27 грн.
На підставі вказаного виконавчого напису Чечелівським відділом державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження №55498953 та оголошено розшук майна боржника.
13.06.2018 року автомобіль «Мерседес Бенц», 500SEL, з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 було примусово вилучено та поміщено на спеціальний майданчик для тимчасового тримання транспортних засобів.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2018 року по справі № 204/4112/18 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 12 вересня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 8988 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» суми в розмірі 162659, 27 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.02.2011 року за період з 16 лютого 2011 року по 31 липня 2017 року, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7999,90 грн., нарахованих відсотків у розмірі 142233,69 грн., нарахованої пені та комісії у розмірі 4680 грн., заборгованості по штрафу у розмірі 7745,68 грн.
Вказане рішення набрало законної сили 07.12.2018 року та є остаточним.
Після набрання рішенням законної сили позивач звернувся до державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра із заявою про закінчення виконавчого провадження та повернення автомобілю, однак позивачу було роз`яснено, що забрати автомобіль зі спеціального майданчику можливо лише після оплати послуг евакуатора та майданчика.
Відповідно до квитанції № 30 від 17.01.2019 року позивач сплатив за послуги зі збереження транспортного засобу «Мерседес» 6156,96 грн., без урахування комісії банку – 6096, 00 грн.
Згідно квитанції № 430 від 18 січня 2019 року позивач сплатив за евакуацію транспортного засобу 1000,00 грн., а згідно квитанції № 429 від 13 червня 2018 року – 1500,00 грн.
Таким чином, автомобіль «Мерседес Бенц», 500SEL, з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 перебував на спеціальному майданчику з тимчасового зберігання транспортних засобів у період з 13.06.2018 року по 18 січня 2019 року, і позивачем понесені збитки за цей період у розмірі 6096, 00 грн. та 2500, грн. = 8596, 00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, суд першої інстанції виходив із того, що настання в даному випадку негативних наслідків для позивача у вигляді шкоди цілком залежало від протиправної поведінки АТ «КБ «Приватбанк», і між цими діями та наслідками вбачається причинний зв`язок. За таких підстав суд вважає справедливим стягнення з відповідача – АТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоду, що складається із витрат за евакуацію транспортного засобу на майданчик та з майданчика у розмірі 2500, 00 грн. та витрат за зберігання автомобілю на майданчику за період з 13.06.2018 року по 18 січня 2019 року у розмірі 6096, 00 грн. Комісію банку суд не може включити до складу матеріальних збитків, оскільки фактично понесені витрати за зберігання автомобілю складають лише 6 096, 00 грн. Відмовляючи у задоволені інших позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності та безпідставності. 
Рішення суду оскаржуться банком лише в частині задоволених позовних вимог, а тому в іншій частині апеляційним судом не ревізується.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України закріплено положення, відповідно до якого правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Згідно ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Частина друга ст. 22 ЦК України визначає, що збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Частина перша ст. 1166 ЦКУ передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відшкодуванню підлягає не лише реальна шкода (майно, втрачене або пошкоджене в результаті протиправної поведінки), але й упущена вигода.
За загальним правилом відшкодування шкоди здійснюється у повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина цієї особи. Для відшкодування шкоди необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина.
Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За змістом положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних відносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
До виконавчих документів належить також виконавчі написи нотаріусів (п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.
Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).
Спір виник з приводу того, що транспортний засіб позивача в межах примусового виконання виконавчого напису № 8988 від 12.09.2017 р., що виданий приватним нотаріусом ДМНО Бондар М.І., було вилучено, арештовано та поміщено до спеціального майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів, проте в подальшому виконавчий документ на підставі якого проводились такі виконавчі дії, було скасовано. Позивач вважає, що витрати за евакуацію транспортного засобу та зберігання на майданчику є збитками та повинні бути компенсовані відповідачами. Також позивач ставить питання про відшкодування моральної шкоди.
Як встановлено у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2018 року, 16.02.2011 року «між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір шляхом приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Проте, при зверненні ПАТ КБ «ПриватБанк» до приватного нотаріуса для одержання виконавчого напису не були додані оригінали вказаних складових частин кредитного договору, що є порушенням п.2 Переліку документів, а нотаріус всупереч вимогам п. 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку при вчиненні виконавчого напису не перевірив належним чином, чи подано на обґрунтування стягнення необхідний обсяг передбачених Переліком документів. З виконавчого напису №8988 від 12 вересня 2017 року також вбачається, що строк, за який провадиться стягнення, становить шість років п`ять місяців п`ятнадцять днів, а саме з 16.02.2011 року по 31.07.2017 року, хоча згідно з наданими розрахунками заборгованості за договором б/н від 16.02.2011 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом, які були надані нотаріусу і на підставі яких нарахована заборгованість, наведений розрахунок починається з 21 березня 2013 року, і з цього ж дня йому нараховуються проценти на вказану заборгованість. Вказане свідчить про відсутність ознак безспірності».
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при зверненні до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису стягувач не міг не розуміти, що заборгованість, яку пропонується стягнути з боржника, не має ознак безспірності. Крім цього, з огляду на видання кредиту у 2011 – му році, дана заборгованість у 2017-му році вже мала ознаки простроченої і перейшла до категорії проблемної. Стягувачем не було подано нотаріусу оригінали документів, які є необхідними для одержання виконавчого напису, що спотворило саму суть цієї нотаріальної дії та призвело до незаконної видачі виконавчого напису. Також банк, розуміючи, що Умови та Правила надання банківських послуг не є кредитним договором, і з цього питання є негативна судова практика, не на користь банку, безпідставно нарахував відсотки, пеню боржнику, і це суттєво збільшило заборгованість у порівнянні з тілом кредиту 7 999, 90 грн., що в подальшому зумовило звернення стягнення першочергово не на заробітну плату, пенсію, стипендію боржника, а на більш вартісне рухоме майно. Відтак, автомобіль був вилучений з метою його реалізації та погашення заборгованості в розмірі 162 659, 27 грн., проте виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже всі дії, які було проведені під час виконавчого провадження є незаконними.
Таким чином, настання в даному випадку негативних наслідків для позивача у вигляді шкоди цілком залежало від протиправної поведінки АТ «КБ «Приватбанк», і між цими діями та наслідками вбачається причинний зв`язок. За таких підстав суд вважає справедливим стягнення з відповідача – АТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоду, що складається із витрат за евакуацію транспортного засобу на майданчик та з майданчика у розмірі 2500, 00 грн. та витрат за зберігання автомобілю на майданчику за період з 13.06.2018 року по 18 січня 2019 року у розмірі 6 096, 00 грн. Комісію банку суд не може включити до складу матеріальних збитків, оскільки фактично понесені витрати за зберігання автомобілю складають лише 6096, 00 грн.
Отже колегія суддів вважає, що Банк за відсутності порушеного цивільного права безпідставно звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису, чим завдав шкоди позивачу, яка підлягає відшкодуванню. 
Доводи апеляційної інстанції щодо відсутності причинного зв`язку наявності протиправної поведінки, збитків, наявності вини АТ КБ “ПриватБанк” спростуються встановленими вище обставинами справи. 
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Інші доводи апеляційних скарг колегія суддів вважає такими, що не підтверджені належними доказами, спростовуються матеріалами справи та рішенням і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення  Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2021 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: