ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2022                      м. Дніпро         Справа №  904/5817/21
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),                                             
суддів: Вечірка І.О., Паруснікова Ю.Б.,
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення – виклику сторін) апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кравченка Романа Сергійовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2021 (повний текст складено 13.10.2021, суддя Фещенко Ю.В.) у справі № 904/5817/21
за позовом Фізичної особи-підприємця Кравченка Романа Сергійовича,                       м. Харків
до Фізичної особи-підприємця Гордієнко Оксани Олександрівни, м. Дніпро
про стягнення попередньої оплати у розмірі 54 000 грн. 00 грн., грошових коштів у розмірі 3500 грн. 00 коп. та збитків у розмірі 85 185 грн. 75 коп. за договором транспортної експедиції організації автомобільних перевезень вантажів № 16042021 від 16.04.2021 

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст і мотиви оскаржуваного рішення у справі.
Фізична особа-підприємець Кравченко Роман Сергійович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просив стягнути з Фізичної особи-підприємця Гордієнко Оксани Олександрівни (далі - відповідач) грошові кошти:
- 54 000 грн. 00 коп. - передплати за неналежне виконання умов договору транспортної експедиції організації автомобільних перевезень вантажів                     № 16042021 від 16.04.2021;
- 3 500 грн. 00 коп. - грошових коштів за простій;
- 20 200 грн. 00 коп. - грошових коштів за понесені позивачем збитки за послуги митного брокера;
- 64 985 грн. 75 коп. - грошові кошти за збитки, понесені перед замовником.
Загалом ціна позову становить 142 685 грн. 75 коп.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2021 у справі № 904/5817/21 позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з Фізичної особи-підприємця Гордієнко Оксани Олександрівни на користь Фізичної особи-підприємця Кравченка Романа Сергійовича 54 000 грн. 00 коп. - передплати та 859 грн. 09 коп. - частину витрат зі сплати судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що є доведеним невиконання договору, проте позивачем в частині вимог не доведено належними та допустимими доказами наявність усіх елементів складу господарського правопорушення, а саме, протиправних дій відповідача, розміру збитків, а також наявності прямого причинного зв`язку між допущеним порушенням та наявністю збитків, тому вимоги задоволені частково.
Суд зазначив, що внаслідок простою позивачеві збитки не завдані, а також, що відсутня оплата послуг митного брокера.
2.Короткий і узагальнений зміст апеляційної скарги.          
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Фізична особа-підприємець Кравченко Роман Сергійович звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі; в іншій частині рішення залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
-          за умовами укладеного договору у разі простою відповідач повинен сплачувати позивачу за кожен день прострочення;
-          у зв`язку з неналежним виконанням ФОП Гордієнко О.О. умов договору   № 16042021 виникла ситуація, що саме позивач компенсував збитки ТОВ «ВМКА» за сплату митному брокеру;
-          укладеним договором між позивачем та відповідачем було передбачено відповідальність відповідача перед замовником, а саме - п. 3.1.9. Договору, тому позивач має право на стягнення понесених збитків.
3.Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відповідач просить апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
4.Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кравченка Романа Сергійовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2021 у справі № 904/5817/21; вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскаржуване рішення слід залишити без змін з таких підстав.
5.Встановлені та неоспорені обставини і відповідні їм правовідносини. 
16.04.2021 між Фізичною особою - підприємцем Кравченком Романом Сергійовичем (далі - експедитор-1, позивач) та Фізичною особою - підприємцем Гордієнко Оксаною Олександрівною (далі - експедитор-2, відповідач) було укладено договір транспортної експедиції організації автомобільних перевезень вантажів № 16042021 (далі - договір).
Пункт 1.1. Договору: сторони погодили, що договір регулює та визначає порядок взаємовідносин експедитора-1 та експедитора-2, які пов`язані із здійсненням перевезень експортно-імпортних і транзитних вантажів експедитора-1 автомобільним транспортом на території України та за її межами, а також, з надання експедитору-1 інших послуг, узгоджених в заявках до договору, які є його невід`ємною частиною.
Згідно з пунктом 2.2. договору виконання кожного перевезення, що здійснюється в рамках договору, здійснюється на підставі окремих заявок експедитора-1 на конкретні перевезення, узгоджені з експедитором-2.
Пунктом 5.1. договору передбачено, що вартість перевезення та інших послуг визначається на підставі заявок експедитора-1, узгоджених експедитором-2, які є невід`ємною частиною договору та вказується у виставлених експедитором-2 рахунках. Розрахунки за виконані послуги проводяться по факту розвантаження автомобіля протягом 10-ти днів з моменту підписання акту виконаних робіт та надання документів, вказаних у пункті 5.2. договору, згідно з рахунком експедитора-2.
Між сторонами підписано договір-заявку на транспортні послуги                           № 16042021 від 16.04.2021, в якій визначені такі умови: вантажовідправником є ТОВ "ФК "Здоров`я", вантажоотримувачем є: 1) ACH-UR 880 кг, 6 под.; 2) Asia Farm 100 кг 33 кор., 1 м куб., дата та місце завантаження - 19.04.2021 о 08:00 год. за адресою: м. Харків, вулиця Катеринінська, 46 (вулиця Примакова, 46).
У пункті 10.4. договору сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2021. У випадку, якщо за 30 днів до завершення дії договору жодна із сторін письмово не повідомила іншу сторону про намір припинити дію договору, термін дії договору продовжується на один календарний рік.
Платіжним дорученням № 229 від 19.04.2021 позивачем було здійснено попередню оплату в сумі 94 000 грн. 00 коп., а відповідачем було надано автомобіль Renault KA6546ВЕ.
У матеріалах справи наявний договір-заявка № 16042021 від 22.04.2021, який було підписано сторонами з метою заміни автомобіля для виконання перевезення, узгодженого договором-заявкою від 16.04.2021.
Оскільки вказане перевезення у підсумку не було виконано відповідачем, позивач звернувся до відповідача з листом від 30.04.2021, в якому просив повернути грошові кошти в сумі 94 000 грн. 00 коп. 
Відповідач здійснив часткове повернення грошових коштів в сумі 40 000 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою від 07.05.2021, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просив, окрім передплати, стягнути збитки, понесені перед замовником, збитки на послуги митного брокера та за простій.
6. Доводи, за якими апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні  договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).
Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За умовами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Виходячи із вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.
За приписами статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно зі статтею 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб, експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.
16.04.2021 між Фізичною особою - підприємцем Кравченком Романом Сергійовичем (далі - експедитор-1, позивач) та Фізичною особою - підприємцем Гордієнко Оксаною Олександрівною (далі - експедитор-2, відповідач) було укладено договір транспортної експедиції організації автомобільних перевезень вантажів № 16042021 (далі договір).
Умови укладеного між сторонами договору свідчать про те, що даний договір за своєю правовою природою є змішаним, зокрема, поєднує у собі ознаки договору транспортного експедирування та договору перевезення.
Відповідно до статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Відповідно до частин 1, 2 статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання, зокрема, автомобільними дорогами; суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.
Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.
Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.
Допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.
Згідно зі статтею 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Частиною другою статті 308 Господарського кодексу України передбачено, що відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.
Згідно з частинами першою - третьою статті 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.
Частиною 2 статті 308 Господарського кодексу України передбачено, що відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вказані норми ГК України кореспондуються з приписами    ст. 909 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч.ч. 2, 3 ст. 909 Цивільного кодексу України).
Докази виконання відповідачем зобов`язань з доставки вантажу, узгоджених в договорі-заявці № 16042021 від 16.04.2021, а також узгоджених в подальшому в договорі-заявці № 16042021 від 22.04.2021, в матеріалах справи відсутні.
Матеріалами даної справи підтверджено, що на виконання умов договору позивачем було здійснено попередню оплату послуг в сумі 94 000 грн. 00 коп.,   відповідач здійснив часткове повернення грошових коштів в сумі 40 000 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою від 07.05.2021. 
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що перевезення за Договором № 16042021 від 16.04.2021 відповідачем не було виконане, тому позовні вимоги в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Гордієнко Оксани Олександрівни на користь позивача 54 000 грн. 00 коп. – передплати підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про стягнення 64 985 грн. 75 коп. збитків, понесених ним перед замовником, стягнення 20 200 грн. 00 коп. грошових коштів на оплату послуг митного брокера, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 7.1.2. договору у випадку понесення збитків з вини однієї із сторін, винна сторона зобов`язана відшкодувати збитки іншій стороні відповідно до діючого законодавства України в повному обсязі.
Згідно з пунктом 8.2. договору кожен випадок збитків, за який інша сторона вимагає відшкодування, має бути документально обґрунтований. До вимоги про відшкодування додаються розрахунок суми збитків та копії підтверджуючих документів.
Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
За змістом ст. 923 Цивільного кодексу України у разі прострочення доставки вантажу перевізник зобов`язаний відшкодувати другій стороні збитки, завдані порушенням строку перевезення, якщо інші форми відповідальності не встановлені договором, транспортними кодексами (статутами).
Частиною другою статті 313 Господарського кодексу України визначено, що перевізник звільняється від відповідальності за прострочення в доставці вантажу, якщо прострочення сталося не з його вини.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Частиною 1 статті 224 Господарського кодексу України унормовано, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною  (ч. 2 ст. 224 ГК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то:
· протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи;
· шкідливий результат такої поведінки (збитки);
· причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками;
· вина правопорушника.
Кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов`язання, розмір збитків, причинний зв`язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором. 
Частиною другою статті 313 Господарського кодексу України визначено, що перевізник звільняється від відповідальності за прострочення в доставці вантажу, якщо прострочення сталося не з його вини.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 09.04.2020 у справі № 910/4962/18.
Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності порушення відповідача, наявності та розміру понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 910/3579/17 та від 20.10.2020 у справі № 910/17533/19.
На підтвердження вимоги щодо відшкодування збитків позивачем надано до суду лист № 1860/3 від 04.06.2021 щодо сплати 900 доларів США та 2 390,94 доларів США (а.с.35-37), претензію третьої особи на суму 302,94 доларів США (а.с.38), а також претензію третьої особи на суму 2 088 доларів США (а.с.39).
Проте надані позивачем лист та претензії не свідчать про їх обґрунтованість і правомірність.
Матеріали справи не містять доказів узгодженого строку поставки лікарських засобів, що мали бути доставлені на підставі заявки від 16.04.2021; доказів на підтвердження фактичної дати доставки такого товару; наявність підстав та порядок застосування штрафних санкцій за допущене прострочення, доказів їх сплати.
На підтвердження правомірності вимог щодо стягнення з відповідача послуг митного брокера, позивачем надано до матеріалів справи рахунок на оплату № 756 від 27.04.2021 на суму 20 200 грн. 00 коп., в якому зазначено договір № 294 від 27.04.2021, предметом якого є, зокрема, надання послуг з оформлення супровідних документів для вантажів на кордоні (а.с.2-23). Тобто доказів фактичного понесення вказаних витрат позивачем до суду не надано, про що вірно зазначено в оскаржуваному рішенні.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не довів протиправної поведінки відповідача та розміру завданих йому відповідачем збитків, а також наявності прямого причинного зв`язку між допущеним порушенням та наявністю збитків.
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в апеляційній скарзі.
Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи скаржника з підстав, викладених в пункті 6 цієї постанови, а також з урахуванням того, що фактично вони зводяться до переоцінки доказів у справі.
Доводами апеляційної скарги не спростовано аргументів суду про відсутність доказів реального понесення збитків.
Враховуючи, що висновки оскаржуваного рішення скаржник не спростував, апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає.
8. Коли і ким були порушені, оспорені або невизнані права чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду.
Право скаржника не порушено.
9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Під час здійснення перегляду справи доводи апеляційної скарги не підтвердились, а міркування відповідача не спростовують законні та обґрунтовані висновки суду першої інстанції.
10. Судові витрати.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-284 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кравченка Романа Сергійовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2021 у справі № 904/5817/21 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2021 у справі № 904/5817/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                Л.М. Білецька  

Суддя                                                                                      І.О. Вечірко

Суддя                                                                                        Ю.Б. Парусніков