ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/11415/21                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року                                                                                                             м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача:                                                                                                                            Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                     Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, 

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останнього податковий борг в розмірі 384  386,67 грн. 
В обґрунтування позову позивач зазначив, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДФС у Чернігівській області від 07.06.2017 №0002221302 та №0002231302 за відповідачем визначено суму податкового боргу в розмірі 384  386, 67 грн. Зазначена сума є узгодженою та добровільно відповідачем не погашена. 
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року адміністративний позов залишено без розгляду.  
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою звернулося ГУ ДПС у Чернігівській області, яку мотивує тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, оскільки не враховано, що відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі №2540/2576/18 залишено без задоволення позов ОСОБА_1 щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, після чого сума податкового боргу вважається узгодженою. 
Позивач звертає увагу, що за приписами п.п.102.3.5 пункту 102.3 статті 102 ПК України відлік строку давності зупиняється на будь-який період, протягом якого здійснюється адміністративне або судове оскарження платником податків рішення податкового органу про нарахування грошового зобов`язання.
Посилаючись на такі та інші доводи, апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 26.10.2021 та направити справу для продовження розгляду адміністративного позову.    
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження, призначено розгляд апеляційної скарги у відкритому судовому засіданні. 
Від відповідача ОСОБА_1 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, виходячи зі змісту якого останній вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін а апеляційну скаргу - без задоволення. 
В судове засідання представники сторін не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, з урахуванням чого колегія суддів вирішила продовжувати розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Залишаючи без розгляду адміністративний позов ГУ ДПС у Чернігівській області, суд першої інстанції виходив з того, що застосування строків давності, визначених  статтею 102 Податкового кодексу України, поширюється як на випадки оскарження платником в суді податкового повідомлення-рішення, так і на процедуру стягнення відповідного зобов`язання.
Відповідно, вимоги контролюючого органу, пов`язані зі стягненням податкового боргу з платників податків, можуть бути реалізовані протягом 1095 днів з дня виникнення податкового боргу. При цьому, податковим законодавством розрізняються строки, протягом яких податковий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, і строк, протягом якого може бути стягнуто податковий борг.
Строки для визначення грошових зобов`язань контролюючим органом і для стягнення податкового боргу обчислюються окремо.
Винесені податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 07.06.2017 №0002221302 та №0002231302 отримані відповідачем 10.07.2017 і не погашені у встановлений 10-денний термін.
З моменту закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання, що в даному випадку припадає на 20.07.2017, відповідно до положень пунктів 59.1,  59.3 ст. 59 Податкового кодексу України, у контролюючого органу з`являється право на стягнення несплаченого боргу протягом 1095 днів.
Отже, граничний строк пред`явлення контролюючим органом вимог, пов`язаних зі стягненням податкового боргу з платника податків, з урахуванням положень  статті 102 Податкового кодексу України, припадає на 20.07.2020.
При цьому, з моменту винесення рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.06.2020 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020  у справі №2540/2576/18 та набранням цим судовим рішенням законної сили, у контролюючого органу новий строк, передбачений  статтею 102 Податкового кодексу України, не виникає.
У підсумку суд першої інстанції зробив висновок, що позивач (контролюючий орган) звернувся до суду для стягнення податкового боргу лише у вересні 2021 року, тобто поза межами строку встановленого пунктом  102.4 статті 102 Податкового кодексу України.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, невиїзною документальною перевіркою дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 законодавства України з питань державної митної справи щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при перевезені товару по  ВМД  від 19.06.2014 №100270003/2014/319088 на підставі СМК №019910 від 18.06.2014, який був викрадений під час його перевезення встановлені наступні порушення: п.  187.8 статті 187 Податкового кодексу України, ст.  203  і ч. 2 ст.  799 Цивільного кодексу України, п. 1 ч. 1 ст.  75, п. 37 ст.  4, ч. 2 ст.  193, п. 1 ч. 1 ст.  289, ст.  278, ч. 4 ст.  75 Митного кодексу України  в результаті чого ФОП ОСОБА_1 занижено податкові зобов`язання в результаті втрати товару під час перевезення і недоставляння його до митниці призначення, який ввезений на підставі митної декларації типу «ЇМ40ЕА» від 19.06.2014 р. №100270003/2014/319088 та СМК №019910 від 18.06.2014, ввізного мита в сумі 213563,24 грн., податку на додану вартість в сумі 5690,17 грн., складено АКТ від 26.05.2017.
Винесено податкові повідомлення-рішення Головного Управління ДФС у Чернігівській області від 07.06.2017 №0002221302 та №0002231302 про збільшення сум грошового зобов`язання за платежем ПДВ з ввезених на територію України товарів (крім ПДВ від операцій з ввезенням лік засобів 14070100) про сплату 7 112,71 грн.  за податковим зобов`язаннями 5 690,17 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 1 422,54 грн. та 266954,05 грн. 213 563,24 грн. за податковим зобов`язаннями, за штрафними санкціями  53 390,81 грн.  за платежем мито за товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності (код платежу 15010100), застосованих за порушення п.  187.8 ст. 187 Податкового кодексу України, ст.  203  і ч. 2 ст.  799 Цивільного кодексу України, п. 1 ч. 1 ст.  75, п. 37 ст.  4, ч. 2 ст.  193, п. 1 ч. 1 ст.  289, ст.  278, ч. 4 ст.  75 Митного кодексу України.
Зазначені податкові повідомлення рішення оскаржені ОСОБА_1 в судовому порядку. За результатами розгляду постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі №2540/2576/18 залишено без задоволення позов ОСОБА_1 щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, після чого податковий орган звернувся до суду з даним адміністративним позовом про стягнення податкового боргу.
Згідно підпункту  14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України  податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України  у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
За правилами пункту 59.3 статті 59 ПК України  податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Таким чином, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов`язку та виникнення у нього податкового боргу.
При цьому, колегія суддів враховує, що згідно з абзацом 1 пункту  57.3 статті 57 ПК України  у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту  54.3 статті 54  цього  Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Абзацом 2 пункту  57.3 статті 57 ПК України  передбачено, що у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
У силу вимог пункту  56.1 статті 56 ПК України  рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до абзацу 4 пункту  56.18 статті 56 ПК України  при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
З положень зазначених норм закону випливає, що обов`язок зі сплати грошового зобов`язання у платника податків виникає з наступного дня за днем узгодження такого зобов`язання і має бути виконаний протягом десяти днів. У разі оскарження до суду податкового повідомлення-рішення днем узгодження грошового зобов`язання є день набрання законної сили судовим рішенням.
Несплачені грошові зобов`язання у встановлений законом строк - протягом 10 календарних днів, наступних за днем їх узгодження, яке відбувається в день набрання законної сили судовим рішенням, є податковим боргом платника податків, з виникненням якого контролюючий орган має вжити заходів для його погашення, зокрема надіслати платникові податкову вимогу щодо погашення суми податкового боргу.
Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 810/272/16.
Оскільки узгоджене податкове зобов`язання не було сплачене відповідачем у встановлені строки, таке зобов`язання визнається податковим боргом, який підлягає стягненню у судовому порядку.
Колегія суддів звертає увагу на те, що податковий борг у розмірі 384  386,67 грн виник саме у зв`язку з несплатою податкових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 11.02.2020 №0002483305, №0002493305 та №0002533305.
Як вже зазначала судова колегія, відповідач оскаржував податкові повідомлення рішення в судовому порядку. 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2020 у справі №2540/2576/18 залишено без задоволення позов ОСОБА_1 щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, після чого податковий орган звернувся до суду з даним адміністративним позовом про стягнення податкового боргу.
Відтак, сума податкового боргу вважається узгодженою з набранням судовим рішенням законної сили, тобто з 30.09.2020.
Відповідно до вимог статті 102 Податкового кодексу України такий борг може бути стягнутий протягом 1095 днів з дня його виникнення та узгодження.
Окрім того, за приписами підпункту 102.3.5 пункту 102.3 статті 102 ПК України відлік строку давності зупиняється на будь-який період, протягом якого здійснюється адміністративне або судове оскарження платником податків рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання.
Таким чином, строк звернення до суду з даним позовом, встановлений пунктом 102.5 статті 102 ПК України (1095 днів), з урахуванням вимог підпункту 102.3.5 пункту 102.3 статті 102 ПК України позивачем не пропущений, оскільки саме з 30.09.2020 податкові повідомлення-рішення від 07.06.2017 №0002231302 та №0002221302 набули статусу узгоджених. 
Такі обставини залишені судом першої інстанції поза увагою, у зв`язку з чим ухвала Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду адміністративного позову.
Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України  підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
У зв`язку з цим судова колегія вважає необхідним апеляційну скаргу ГУ ДПС у Чернігівській області задовольнити, ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:

1.          Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області задовольнити.
2. Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року у справі №620/11415/21 скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду адміністративного позову Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу . 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач                                                                                                                                             О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                                                                       Л.О. Костюк

                                                                                                О.Є. Пилипенко