Дата документу 21.12.2021 Справа № 336/5634/21

Запорізький апеляційний суд 
Єдиний унікальний № 336/5634/21         Головуючий у 1-й інстанції: Боєв Є.С.
 
провадження № 22-ц/807/3983/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21  грудня 2021 року                                                         м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів: Кримської О.М., 
Дашковської А.В.,
секретар Волчанова І.М.,

розглянувши у відритому судовому засіданні цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Шевченківської державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного межрігіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), треті особі: Пята Запорізька державна нотаріальна контора, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про зняття арешту,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2021 року, 
В С Т А Н О В И В:
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро про зняття арештів з майна. Зазначав, що йому на праві власності належить 1/3 частка квартири за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору міни, посвідченого 25.01.2002 приватним нотаріусом Туріченко О.М. Маючи намір розпорядитися квартирою шляхом укладання договору купівлі-продажу, він дізнався, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження на вказану частку квартири. Позивач зазначає, що 30.06.2005 ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 2-3602/05 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1   про стягнення матеріальної та моральної шкоди було накладено арешт на 1/3 частку квартири як забезпечення позову. Копія цієї ухвали була направлена судом до П`ятої запорізької державної нотаріальної контори для виконання.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2005 у цивільні справі № 2-3602/05 з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто 21 500 грн., а також 331 гривні судових витрат на користь держави.
09.08.2005 року місцевим судом Шевченківського району м.Запоріжжя був виданий виконавчий лист № 2-3602, на підставі якого 06.10.2005 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Запоріжжі накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає у буд. АДРЕСА_2 , у тому числі на належну квартиру АДРЕСА_3 . Заборонено здійснювати відчуження будь якого майна, яке належить йому, у тому числі квартиру АДРЕСА_3 .
П`ята Запорізька державна нотаріальна контора надала йому інформацію, що згідно з паперовими носіями, наявними у нотаріальній конторі, а саме: реєстру № 2-36 за 2005 рік, існує запис про накладання арешту на все майно, яке належить громадянину ОСОБА_1 , у тому числі на належну йому квартиру. Додатково повідомлено, що копії документів, на підставі яких зроблено запис у реєстрі, не надається можливим, у зв`язку з закінченням строку зберігання - 3 роки.
За інформацією Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 16.03.2021 за №13019/11 виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 на виконанні не перебувають. Додатково повідомлялось, що надати більш детальну інформацію щодо вказаного виконавчого провадження, а також будь-яких інших виконавчих проваджень, завершених по 31.12.2017 включно, не вбачається за можливе у зв`язку зі знищенням архіву виконавчих проваджень, які були завершені по 31.12.2017 включно.
Тому позивач зазначає, що зняти арешти, які були накладені 30.05.2005 на підставі ухвали, виданої Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, та державним виконавцем 23.07.2008 у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа № 2-3602, виданого 09.08.2005 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу, в позасудовому порядку не можливо. 
За змістом позовних вимог просив зняти арешт з усього майна, що належить, йому та скасувати заборону на його відчуження.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.
Судове рішення мотивовано тим, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що на думку апелянта, висновок суду про те, що позивач є боржником у виконавчому проваджені, а тому зняття арешту має вирішуватись в порядку статті 158 ЦПК України є помилковими, оскільки станом на момент звернення до суду першої інстанції із позовом виконавчі провадження де боржником значиться ОСОБА_1 відсутні, а тому зняти арешт на майно виконавець не має можливості. З урахуванням викладеного апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, проте це не заважає її розгляду.
В засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не зявився, просив розглядати справу за його відсутності.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення – скасуванню із закриттям провадження у справі з огляду на таке.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 на праві приватної власності належить ⅓  частка квартири АДРЕСА_3 .
В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа № 2-3602/05 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ухвалою суду від 30.06.2005 з метою забезпечення позову накладено арешт на вказану частку квартири, що належить ОСОБА_1 .
На виконання ухвали суду про забезпечення позову зареєстровано обтяження на ⅓ частини вказаної квартири (номер запису про обтяження: 40790652).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2005 у вказані справі позов ОСОБА_2 був задоволений, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 21 500 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 331 грн. держмита.
Постановою державного виконавця від 06.10.2005 на виконання виконавчого листа № 2-3602 за вказаним рішенням судом було накладено арешт на усе майно боржника, у тому числі і на квартиру, та оголошено заборону на його відчуження.
Вказане обтяження зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 40790702.
Станом на березень 2021 року матеріали виконавчого провадження на виконання виконавчого листа № 2-3602, виданого 09.08.2005 Шевченківськимй районним судом м. Запоріжжя, у Шевченківському відділі  державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не перебувають у зв`язку із їх знищенням за закінченням трирічного строку зберігання матеріалів виконавчого провадження, будь-яких виконавчих провадження відносно ОСОБА_1 не здійснюються.
Аналіз викладеного свідчить про те, що арешти на частку квартири, що належить ОСОБА_1 , накладені судом як забезпечення позову у цивільній справі № 2-3602/05 та виконавчою службою як забезпечення виконання судового рішення у цій справі.
Проте, питання щодо скасування заходів забезпечення позову врегульовано ст. 158 ЦПК України, якою передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.
Отже, якщо арешт на майно був накладений судом під час розгляду цивільної справи з метою забезпечення позову, то і зняття арешту з такого майна має відбуватися не у позовному проваджені, а за правилами, передбаченими нормами ЦПК України, які регулюють питання скасування заходів забезпечення позову.
Щодо порядку скасування арешту з майна боржника у виконавчому провадженні. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про те, що він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
Проте суд першої інстанції на вказані норми права під час розгляди справи не звернув та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволені позову, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі.  
Керуючись ст. ст. 367,377,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2021 року у цій справі скасувати, провадження у справі закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Повний текст постанови складено 22 грудня 2021 року.
Головуючий: І.В. Кочеткова
Судді: А.В. Дашковська 
О.М. Кримська