ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

20 січня 2022 року                                                            м. Чернівці
справа № 713/1437/20
провадження 822/36/22
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів : Височанської Н.К., Лисака І.Н.
секретар Тодоряк Г.Д. 
розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2021 року в цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Наталія Василівна про визнання недійсними договорів дарування та припинення права власності
встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. про визнання недійсними договорів дарування та припинення права власності.
Позов обґрунтовано наступним. З грудня 2012р. по липень 2012р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладеного 5 договорів позики, в тому числі один договір 28.04.2012р., відповідно до яких позивач надав відповідача ОСОБА_2 позику в сумі 277530 дол. США.
В період часу з 20-25 березня 2012р. по 30.07.2012р. ОСОБА_2 повернув 10500 дол. США.
28.04.2012р. відповідач ОСОБА_2 набув у власність за договорами купівлі-продажу земельну ділянку за кадастровим номером 7320586000:01:001:0097 та житловий будинок по АДРЕСА_1 на вказаній земельній ділянці.
06.09.2013р. відповідач ОСОБА_2 подарував відповідачу ОСОБА_3 вказані земельну ділянку та житловий будинок.
Позивач вважав вказані договори дарування недійсними, виходячи з того, що ОСОБА_2 уклав їх в період наявності прострочення виконання ним зобов`язань за договорами позики. Договори дарування укладені відповідачем ОСОБА_2 зі своїм сином відповідачем ОСОБА_3 . Вказане, на думку позивача, доводить той факт, що відповідач ОСОБА_2 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам позивача, оскільки відчуження належного йому майна відбулось з метою уникнення звернення стягнення позивачем ОСОБА_1 на його майно як боржника.
Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 08.07.2020р. по справі №753/16751/17 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 13 925 051грн. в рахунок погашення заборгованості за договорами позики №111222-П від 22.12.2011р., №120126-П від 26.01.2012р., №120428-П ввід 28.04.2012р., №2606-12 від 26.06.2012р., №1207-12 від 12.07.2012р., та 2 434 314,06 грн. в рахунок стягнення 3% річних, 9605 грн. судового збору.
Позивач зазначав, що він дізнався про наявність оскаржуваних договорів дарування тільки 19.05.2020р., коли його адвокат Масленнікова Т.М. ознайомилась з кримінальним провадження №12019100020007201 від 01.10.2019р., зареєстрованим за зверненням позивача про те, що відповідач ОСОБА_2 , зловживаючи довірою, спричинив позивачу ОСОБА_1 майнову шкоду у великому розмірі. Тому вважає, що не пропустив строк позовної давності.
Просив визнати недійсними вказані договори дарування, припинити право власності ОСОБА_3 на вказане нерухоме майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2021 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування та припинення права власності – відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
ОСОБА_1  в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ОСОБА_1  в апеляційній скарзі в зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. 
Апелянт вважає, що договір дарування за реєстровим №1180 та договір дарування за реєстровим №1181, посвідчені Штефюк Н.В. приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу 06 вересня 2013 року підлягають визнанню недійсними. Посилаючись на обставини, зазначені в позові, вважає, що сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам позивача, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення на його майно як боржника, що не було враховано судом першої інстанції під час ухвалення рішення по справі.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом 
Судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір процентної позики №111222-П від 22.12.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 в позику 240 000грн., що на момент передачі коштів складає еквівалент 30000,00доларів США та зобов`язувався повернути кошти в строк протягом 365 календарних днів від дати передачі йому коштів. Пунктом 2.3. даного договору передбачений обов`язок ОСОБА_2 щомісячно сплачувати проценти за цим Договором у розмірі 7 % від розміру позики в еквіваленті - доларах США (тридцять тисяч) в гривневому еквіваленті по комерційному курсу долара США до гривні на день сплати. Передача вказаної суми грошових коштів ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтверджується актом прийому-передачі грошових коштів №111222-П/1 від 22.12.2011р.
26.01.2012р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір процентної позики №120126-П, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 в позику 240 000,00 грн., що на момент передачі коштів складає еквівалент 30000,00 доларів США та зобов`язувався повернути кошти в строк протягом 365 календарних днів від дати передачі йому коштів. Пунктом 2.3. даного договору передбачений обов`язок ОСОБА_2 щомісячно сплачувати проценти за цим Договором у розмірі 7 % від розміру позики в еквіваленті - доларах США (тридцять тисяч) в гривневому еквіваленті по комерційному курсу долара США до гривні на день сплати. Передача вказаної суми грошових коштів ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтверджується актом прийому-передачі грошових коштів №120126-П/1 від 26.01.2012 року.
28.04.2012р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір процентної позики №120428-П, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 в позику 1 200 000,00 грн., що на момент передачі коштів складає еквівалент 150 000,00 доларів США та зобов`язувався повернути кошти в строк протягом 365 календарних днів від дати передачі йому коштів. Пунктом 2.3. даного договору передбачений обов`язок ОСОБА_2 щомісячно сплачувати проценти за цим Договором у розмірі 10 % від розміру позики в еквіваленті - доларах США (сто п`ятдесят тисяч) в гривневому еквіваленті по комерційному курсу долара США до гривні на день сплати. Передача вказаної суми грошових коштів ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтверджується актом прийому-передачі грошових коштів №120428-П/1 від 28.04.2012 року.
26.06.2012р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір процентної позики №2606-12, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 позику в розмірі 300 000,00 грн., що на момент передачі коштів складає еквівалент 36 810,00 доларів США та зобов`язувався повернути кошти в строк протягом 365 календарних днів від дати передачі йому коштів. Пунктом 2.3. даного договору передбачений обов`язок ОСОБА_2 щомісячно сплачувати проценти за цим Договором у розмірі 10 % від розміру позики в еквіваленті - доларах США (тридцять шість тисяч вісімсот десять) в гривневому еквіваленті по комерційному курсу долара США до гривні на день сплати. Передача вказаної суми грошових коштів ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтверджується актом прийому-передачі грошових коштів №2606-12/1 від 26.06.2012 року.
12.07.2012р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір процентної позики №1207-12, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав у ОСОБА_1 позику в розмірі 250 000,00 грн., що на момент передачі коштів складає еквівалент 30 720,00 доларів США та зобов`язувався повернути кошти в строк протягом 365 календарних днів від дати передачі йому коштів. Пунктом 2.3. даного договору передбачений обов`язок ОСОБА_4 щомісячно сплачувати проценти за цим Договором у розмірі 10 % від розміру позики в еквіваленті - доларах США (тридцять тисяч сімсот двадцять) в гривневому еквіваленті по комерційному курсу долара США до гривні на день сплати. Передача вказаної суми грошових коштів ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтверджується актом прийому-передачі грошових коштів №1207-12/1 від 12.07.2012 року.
Постановою від 09.11.2020р. по справі № 753/16751/17 Київського апеляційного суду за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 боргу за вказаними договорами позики задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 3% річних за ст.625 ЦК України за невиконання зобов`язань по вказаних договорах позики в сумі 34 535 дол. США. В решті позовних вимог відмовлено. Апеляційний суд виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності по вказаним договорам позики.
З витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 01.10.2019р. за заявою ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 заподіяв йому майнову шкоду, зареєстроване кримінальне провадження №12019100020007201.
З копії протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 19.05.2020р. вбачається, що адвокату Масленніковій Т.М. було надано доступ до матеріалів кримінального провадження №12019100020007201.
З копії договорів дарування від 06.09.2013р. вбачається, що ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку за кадастровим номером 7320586000:01:001:0097 та житловий будинок, по АДРЕСА_1 .
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що відповідач ОСОБА_2 набув у власність вказану земельну ділянку та житловий будинок на підставі договорів купівлі-продажу від 28.04.2012р.
З довідки від 04.09.2020р. №1377 Вижницької міської ради старостату с.Чорногузи вбачається, що ОСОБА_3 проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 з жовтня 2013р. по день видачі довідки.
З відповіді на запит з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстроване місцезнаходження ТОВ «Стробіле Енерджі». Засновником вказаної юридичної особи є ОСОБА_3 , кінцевим бенефіціаром є ОСОБА_2 , керівником є ОСОБА_5 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.
Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.
Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.
Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.
І саме позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, з якою погодився Верховний Суд у постановах: від 14 лютого 2018 року у справі № 379/1256/15-ц (провадження № 61-1300св18), від 08 лютого 2018 року у справі № 756/9955/16-ц (провадження № 61-835св17).
Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19).
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) й дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17-ц зроблено висновок, що з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.
Цивільно-правовий договір (у тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили.
Позивач, звертаючись з позовом, посилався на фіктивність договору, оскільки очевидним вважав укладення договорів дарування з метою уникнення відповідальності за договорами, на підтвердження своїх доводів, посилався на існування несплаченої заборгованості за договорами позики.
Суд першої інстанції врахував, що для визнання правочину фіктивним, слід встановити наявність умислу в усіх сторін правочину, тобто, у справі необхідно встановити наявність умислу як дарувальника ОСОБА_2 так і у обдарованого ОСОБА_3 . Проте, позивач не довів наявність умислу з певним спрямуванням волі у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на укладення договорів саме з метою приховування цього майна від звернення стягнення на нього в рахунок погашення боргу, перед позивачем.
Під час укладення спірних договорів було дотримано вимог чинного законодавства, у тому числі щодо форми та змісту, відповідного типу правочину. Об`єкт нерухомого майна, що передавався у дарунок ОСОБА_3 належав ОСОБА_2 на праві приватної власності. Дарунок за спірним договором було передано дарувальником і прийнято обдарованими та він використовувався останніми, спірний договір не може бути визнаний недійсним з причин його фіктивності (не спрямованості на реальне настання обставин, обумовлених ним).
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що предмет дарування на час укладення спірних договорів не знаходився в заставі, не перебував під обтяженням, зареєстрованим на користь позивача. Щодо предмета дарування відсутні будь-які судові рішення щодо звернення стягнення тощо.
Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень частини третьої статті12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доводи апелянта, що відповідач ОСОБА_2 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам позивача, оскільки відчуження належного йому майна відбулось з метою уникнення звернення стягнення позивачем ОСОБА_1 на його майно як боржника є безпідставними. 
Так на момент вчинення оспорюваних договорів дарування від 06.09.2013р. ОСОБА_2 був власником майна, яке є предметом договорів дарування, мав право розпоряджатися ним на власний розсуд. Спірне нерухоме майно не мало жодних обтяжень права власності, не перебувало ні під арештом, ні під заставою, відтак дії ОСОБА_2 з відчуження (дарування) належного йому на праві власності нерухомого майна не можуть бути визнані недобросовісною поведінкою. Належних та допустимих доказів того, що на час укладення договорів дарування, позивачем були пред`явлені до відповідача вимоги щодо боргу, матеріали справи не містять і судом не встановлено.
І лише 08.07.2020р. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва по справі №753/16751/17 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 13 925 051грн. в рахунок погашення заборгованості за договорами позики №111222-П від 22.12.2011р., №120126-П від 26.01.2012р., №120428-П ввід 28.04.2012р., №2606-12 від 26.06.2012р., №1207-12 від 12.07.2012р., та 2 434 314,06 грн. в рахунок стягнення 3% річних, 9605 грн. судового збору. 
Постановою Київського апеляційного суду від 09.11.2020 року рішення Дарницького районного суду м.Києва від 08.07.2020 року скасовано, стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 34 535,00 дол. США, що становить суму 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. 
Постановою Верховного Суду від 15.12.2021р. Постанову Київського апеляційного суду від 09.11.2020 року в частині стягнення на користь з ОСОБА_1 з ОСОБА_2 3 % річних скасовано, в задоволенні цих вимог відмовлено, в решті Постанову залишено без змін. 
Враховуючи зазначене, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорювані договори дарування є фіктивними згідно статті 234 ЦК України або, що їх укладення порушує права та законні інтереси позивача.
Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення. 

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд 

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                               І.Б. Перепелюк 

       Судді:                                                       Н.К. Височанська

І.Н. Лисак