ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/5618/21                                                                       Головуючий у 1 інстанції: Гарань С.М.                                                                                                                               Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 лютого 2022 року                                                                                          м. Київ
        Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                              Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                               Грибан І.О.
            Лічевецького І.О.
                                                               
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив: 
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 визнання страхового стажу повним;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області визнати, що страховий стаж ОСОБА_1 - повний, згідно ч. 2 ст. 56 Закону №796 та постанови Звенигородського районного суду від 18.01.2017 у справі №690/80/16-а, а в рішенні про призначення/перерахунок пенсії виправити з страхового стажу (неповний) на страховий стаж (повний);
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо визнання того, що відбулися зміни в пенсійному забезпеченні ОСОБА_1 та це надає право на відмову в перерахунку пенсії (здійснити збільшення пенсії) за рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 у справі №823/2345/18, яке 09.08.2018 набрало законної сили;
- зобов`язати Головне управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області виконати перерахунок пенсії (здійснити збільшення пенсії) за рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 у справі №823/2345/18, яке 09.08.2018 набрало законної сили, та що передбачено статтями 19, 58, 129-1 Конституції України;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області згідно ч. 1 ст. 382 КАС України, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, з моменту коли рішення набере законної сили.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що відповідачем протиправно вказано, що його страховий стаж є неповним. Також, апелянт зазначає, що  відповідач при проведенні перерахунку пенсії не було враховано постанову Звенигородського районного суду від 18.01.2017 у справі №690/80/16-а.
18 листопада 2021 року засобами поштового зв`язку та 20 грудня 2021 року електронною поштою до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшли клопотання (заяви) про долучення документів до матеріалів справи, до якого додано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду.
28 грудня 2021 року до суду апеляційної інстанції від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від   27 січня 2022 року продовжено строк розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - на 15 (п`ятнадцять) днів.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області з 03.01.2016, йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Постановою Звенигородського районного суду від 18 січня 2017 року у справі №690/80/16-а, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року, зокрема, зобов`язано Звенигородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області здійснити збільшення пенсії ОСОБА_1 , відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 1% заробітку, який був розрахований при визначені розміру пенсії, за кожний рік роботи понад 20 років стажу, але не вище 75% цього заробітку, починаючи з 14.01.2016 року.
На виконання вказаного судового рішення пенсійним органом проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 14.01.2016 із збільшенням розміру пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад 20 років, але не вище 75% заробітку. 
ОСОБА_1 неодноразово звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявами щодо відновлення виплати пенсії з урахуванням перерахунку, проведеного на підставі судового рішення.
Листом у Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 26 грудня 2018 року  №13950/08 повідомлено позивача про те, що, відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», право на пенсію в повному розмірі мають громадяни віднесені до категорії 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75% заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком №1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85% заробітку у разі призначення пенсії на умовах ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».
Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, чинній до 11.10.2017, право на пенсію в повному розмірі мали громадяни віднесені до категорії 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як 20 років для чоловіків, 15 років для жінок, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75% заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком №1, чоловіки - 10 років і більше - не вище 85 відсотків заробітку.
Оскільки, з 11.10.2017 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» змінено, розмір пенсії з 01.01.2018 становить 2014,47 грн.
Не погоджуючись прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови позивачу в нарахуванні та виплаті пенсії з 01.01.2018 відповідно до постанови Звенигородського районного суду від 18.01.2017 у справі №690/80/16-а; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести перерахунок пенсії та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 01.01.2018 до моменту здійснення перерахунку відповідно до постанови Звенигородського районного суду від 18.01.2017 у справі №690/80/16-а.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року у справі №823/2345/18, що набрало законної сили, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті пенсії з 01.01.2018 відповідно до постанови Звенигородського районного суду від 18.01.2017 у справі №690/80/16-а. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 01.01.2018 до моменту здійснення перерахунку відповідно до постанови Звенигородського районного суду від 18.01.2017 у справі №690/80/16-а. В задоволенні решти вимог відмовлено.
14 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із зверненням про виправлення в протоколі/розпорядженні про призначення/перерахунок пенсії страхового стажу та про виконання рішення суду у справі № 823/2345/18.
Листом від 27 липня 2021 року №5020-5233/С-03/8-2300/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомило позивача про те, що відсутні підстави для заміни в рішенні про призначення/перерахунок його пенсії страхового стажу (неповний) та страховий стаж (повний). Також, зазначено, що перерахунок пенсії проведено, згідно з прийнятим судовим рішенням у справі № 823/2345/18.
Не погоджуючись із вищевказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Частиною 1 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII закріплено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 вищевказаного Закону передбачено види державних пенсії, а саме, за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).
Статтею 49 зазначеного Закону передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області з 03.01.2016, йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
З приводу позовних вимог в частині визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 визнання страхового стажу повним та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області визнати, що страховий стаж ОСОБА_1 - повний, згідно ч. 2 ст. 56 Закону №796 та постанови Звенигородського районного суду від 18.01.2017 у справі №690/80/16-а, а в рішенні про призначення/перерахунок пенсії виправити з страхового стажу (неповний) на страховий стаж (повний), слід зазначити наступне.
Частиною 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Зі змісту статті 27 Закону № 1058-IV вбачається, що розмір пенсії за віком визначається з урахуванням коефіцієнту страхового стажу застрахованої особи.
Відповідно до частини 1 статті 28 Закону № 1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. 
Таким чином, відповідно до положень статей 27, 28 Закону № 1058-IV,  розмір пенсії за віком визначається з урахуванням тривалості страхового стажу та обчисленої в установленому порядку заробітної плати особи. Мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років страхового стажу встановлено на рівні прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.
Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 27 липня 2021 року №5020-5233/С-03/8-2300/21, розмір пенсії обчислено відповідно до Закону № 1058-ІV з урахуванням страхового стажу 31 рік 7 місяців, із 01.11.2017 - 32 роки 1 місяць.
Оскільки, страховий стаж позивача менше необхідного для обчислення розміру пенсії за віком, передбаченого статтею 28 Закону №1058 (35 років), у рішенні про призначення/перерахунок пенсії прописується страховий стаж (неповний).
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для заміни в рішенні про призначення/перерахунок пенсії з страхового стажу (неповний) на страховий стаж (повний) відсутні, а тому,  судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог у вищевказаній частині. 
З приводу позовних вимог в частині визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо визнання того, що відбулися зміни в пенсійному забезпеченні ОСОБА_1 та це надає право на відмову в перерахунку пенсії (здійснити збільшення пенсії) за рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 у справі №823/2345/18, яке 09.08.2018 набрало законної сили та зобов`язання відповідача виконати перерахунок пенсії (здійснити збільшення пенсії) за рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 у справі №823/2345/18, яке 09.08.2018 набрало законної сили, та, що передбачено статтями 19, 58, 129-1 Конституції України, слід зазначити наступне.
Відповідно до частини 2 статті 56 Закону № 796-XII, право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII внесено зміни, зокрема, у статтю 56 вищевказаного Закону та пункт 2 доповнено словами і цифрами "у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно частини 2 статті 56 Закону № 796-XII, з урахуванням змін, внесених згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017, право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Матеріали справи свідчать, що постановою Звенигородського районного суду від 18 січня 2017 року у справі №690/80/16-а, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року, зокрема, зобов`язано Звенигородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області здійснити збільшення пенсії ОСОБА_1 , відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 1% заробітку, який був розрахований при визначені розміру пенсії, за кожний рік роботи понад 20 років стажу, але не вище 75% цього заробітку, починаючи з 14.01.2016 року (а.с. 21-25).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 26 грудня 2018 року №13950/08 повідомлено позивача, зокрема, про те, що оскільки, з 11.10.2017 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» змінено, розмір пенсії з 01.01.2018 становить 2014,47 грн.
Вищевказане стало причиною звернення позивача до  суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року у справі №823/2345/18 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті пенсії з 01.01.2018 відповідно до постанови Звенигородського районного суду від 18.01.2017 у справі №690/80/16-а. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 01.01.2018 до моменту здійснення перерахунку відповідно до постанови Звенигородського районного суду від 18.01.2017 у справі №690/80/16-а. В задоволенні решти вимог відмовлено (а.с. 14-20).
Згідно листів Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 05.09.2018 року №176/С-15, від 25.11.2020 року №6249-6630/С-03/8-2300/21 та  27.07.2021 року №5020-5233/С-03/8-2300/21, перерахунок пенсії, згідно з прийнятим судом рішенням, проведено. Розрахунок пенсії з 01.01.2018 по 18.08.218 (дату проведення перерахунку) здійснено, згідно з частиною 2 статті 27 Закону № 1058, а саме: частину розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності Законом № 1058 (22 роки), визначено відповідно до раніше діючого законодавства, а частину розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності Законом № 1058 (9 років 4 місяці), - відповідно до Закону № 1058. Розрахунок пенсії проведено як суму двох складових. Загальний розмір пенсії після перерахунку, згідно з прийнятим судом рішенням, зменшився і становив 1501,82 грн. Внаслідок проведення перерахунку за період з 01.01.2018 до 18.08.2018 утворилася переплата у загальній сумі 4870,49 грн. (а.с. 26-28).
Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач не згоден з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо перерахунку його пенсії на виконання рішення  Черкаського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року у справі №823/2345/18.
За вказаних обставин, на переконання колегії суддів, якщо ОСОБА_1 вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача, на виконання вищевказаного судового рішення, порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.
Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена, зокрема, у постановах від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15, від 09 липня 2019 року у справі №826/17587/18, від 27 листопада 2018 року від №520/11829/17, від 20 лютого 2019 року, від 30 грудня 2020 року у справі № 520/1744/18, від 25 серпня 2020 року у справі № 235/7358/16-а.
Як вбачається з матеріалів справи,   ОСОБА_1 звертався до Черкаського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просив зобов`язати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення у справі №823/2345/18 від 09.07.2018.
Однак, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі №823/2345/18 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі №823/2345/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено (а.с. 82-84).
Водночас, апелянт доказів оскарження вищевказаної ухвали суду про відмову у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення в апеляційному порядку не надав.
Крім того, колегія суддів зазначає, що Черкаським окружним адміністративним судом 02.11.2018 р. був виданий виконавчий лист для примусового виконання рішення суду у справі № 580/2345/18.
Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 листопада 2018 року, вказаний виконавчий лист перебував на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області у виконавчому провадженні № 57679406 (а.с. 69-70).
Разом з тим, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Лисенко М.А., на підставі вимог п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»,  винесено постанову від 08 січня 2019 року ВП №57679406 про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №823/2345/18, виданого Черкаським окружним адміністративним судом 02.11.2018 р. (а.с. 72-73).
Підставою для винесення даної постанови стало встановлення державним виконавцем факту фактичного повного виконання  рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року у справі №823/2345/18.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, станом на час розгляду справи відсутні докази щодо визнання постанови про закінчення виконавчого провадження протиправною чи скасування, як такої, що прийнята не у відповідності до вимог чинного законодавства України.
Посилання апелянта на те, що він звертався до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області зі скаргами на дії державного виконавця, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, апелянтом не надано доказів скасування постанови про закінчення виконавчого провадження за наслідками розгляду його скарг.
Також, доказів оскарження вищевказаної постанови про закінчення виконавчого провадження від 08.01.2019 р. в судовому порядку апелянтом не надано.
Щодо доводів апелянта про те, що Закон №2148 та зміни, шо ним вносять до інших законодавчих актів України, не можуть застосуватися до спірних правовідносин, на вирішення яких була прийнята постанова Звенигородським районним судом Черкаської області від 18.01.2017 у справі №690/80/16-а, а також те, що внесення змін до ч. 2 ст. 56 Закону №796-XII та доповнення її словами і цифрами «у разі призначення пенсії на умовах ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не могло бути підставою для відповідача для здійснення перерахунку пенсії позивача без урахування ч. 2 ст. 56 Закону №796-XII та невиконання судового рішення, колегія суддів зазначає, що вищевказаним обставинам була надана правова оцінка при винесенні Черкаським окружним адміністративним судом рішення від 09 серпня 2018 року у справі №823/2345/18.
Посилання апелянта на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020 р. у справі №460/291/21 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, дане судове рішення, відповідно до ст. 7 КАС України, не є джерелом права, що застосовуються судом при вирішенні справ та, виходячи з норм ч. 5 ст. 242 КАС України, його висновки не є обов`язковими для врахування.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог  частині визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо визнання того, що відбулися зміни в пенсійному забезпеченні ОСОБА_1 та це надає право на відмову в перерахунку пенсії (здійснити збільшення пенсії) за рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 у справі №823/2345/18, яке 09.08.2018 набрало законної сили та зобов`язання відповідача виконати перерахунок пенсії (здійснити збільшення пенсії) за рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 у справі №823/2345/18, яке 09.08.2018 набрало законної сили, та що передбачено статтями 19, 58, 129-1 Конституції України
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). 
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2  ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                                Вівдиченко Т.Р.
          
Судді                                                                                          Грибан І.О.

                                                                                Лічевецький І.О.