Єдиний унікальний номер 243/9962/21 
Номер провадження 22-ц/804/337/22        

Єдиний унікальний номер 243/9962/21                                        Головуючий у 1 інстанції Хаустова Т.А.
Номер провадження 22-ц/804/337/22                                                               Суддя доповідач Агєєв О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року                                                                                                          м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді                              Агєєва О.В.,
суддів:                                                  Космачевської Т.В., Хейло Я.В.
за участю секретаря судового засідання               Гуляєва М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області цивільну справу №243/9962/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення суми недоотриманої пенсії, за апеляційною скаргою Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Хаустової Т.А., - 

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з позовом про стягнення суми недоотриманої пенсії.
В обґрунтування зазначив, що його батько ОСОБА_2 , перебував на обліку у Костянтинівсько-Дружківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді недоотриманої пенсії. 22 січня 2021 року було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з недоотриманої пенсії в сумі 283 995,56 грн. 05 липня 2021 року на банківський рахунок позивача було зараховано одноразову виплату у розмірі 269 938,19 грн. Однак зараховано та виплачено недоотриману пенсію у розмірі, меншому, ніж зазначено у свідоцтві про право на спадщину за законом від 22 січня 2021 року на 14 057,37 грн. Під час здачі документів до ПФУ 26 січня 2021 року спеціалістом було роз`яснено, що обчислення розміру пенсії, що могла бути нарахована, проводиться згідно з ч. 2 ст. 46 Закону України №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії. Отже, оскільки він звернувся до Управління із заявою 26 січня 2021 року, пенсія виплачена не у повному обсязі. Позивач вважав такі дії відповідача незаконними, оскільки він має право на отримання всієї суми недоотриманої батьком пенсії.
ОСОБА_1 просив суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на свою користь суму недоотриманої пенсії після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 14 057,37 грн.; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області було задоволено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 14 057,37 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ГУ ПФУ в Донецькій області подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначив, що ОСОБА_2 перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа та виплата пенсії була призупинена у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання. Згідно запиту приватного нотаріусу від 05.11.2020 року було надано відповідь про залишок недоотриманої пенсії листом від 10.12.2020 року та зазначено, що залишок недоотриманої пенсії становить 283995,56 грн., сума розрахована за 3 роки. У зв`язку зі зверненням за недоотриманою пенсією 25.01.2021 року, сума недоотриманої пенсії була розрахована за період з 24.01.2018 року по 31.07.2020 року і склала 269938,19 грн. Виплату проведено 02.07.2021 року через відділення АТ «Ощадбанк». Вимоги позивача, щодо виплати грошових коштів за недоотриману пенсію померлого розмірі 14057,37 грн. не повинні бути розглянуті в порядку цивільного судочинства, оскільки пенсія, яка не була нарахована за життя спадкодавця, не входить до складу спадщини. Оскільки, померлий за життя не вжив заходи щодо своєчасного нарахування та отримання нарахованої пенсії, то він не скористався своїм правом на отримання належних їй сум пенсії. А отже, у позивача відсутнє право на спадкування права на нарахування пенсії померлого ОСОБА_2 . Також посилався на правову позицію ВС у справі №243/2404/19.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення. В обґрунтування зазначив, що суми пенсії не одержані померлим за життя передаються членам його сім`ї у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Твердження, що зазначені вимоги не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства, безпідставні. Посилання на позицію у справі №243/2404/19 не є доречним, оскільки вона не стосується спірних правовідносин. Твердження відповідача що померлий не скористався своїм правом на отримання пенсії спростовані самим відповідачем у відповіді на запит нотаріуса.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції  - залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 09 вересня 2020 року Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шахтарськ Донецької області помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22 січня 2021 року, приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Донецької області Шевера О.С., вбачається, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , 1936 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії у сумі 283 995,56 грн., належної спадкодавцеві на підставі повідомлення, виданого Костянтинівсько-Дружківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області 10 грудня 2020 року за № 0577-05-8/13497.
Сторонами не заперечується, що 05 липня 2021 року на банківський рахунок позивача пенсійним фондом було зараховано одноразову виплату у розмірі 269 938,19 грн.

Задовольняючи позовні вимоги. суд першої інстанції виходив з того, що загальна сума заборгованості за життя померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та успадкована ОСОБА_1 , як недоодержана пенсія, складає 283 995,56 грн., виплачена частина успадкованої пенсії в розмірі 269 938,19 грн., невиплачена пенсія, яка увійшла до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 , дорівнює різниці, а саме 14 057,37 грн., яка і повинна бути виплачена позивачу, як майно, що увійшло до складу спадщини.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Згідно із частинами першою та другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції зроблено вірний висновок щодо стягнення на користь позивача 14057,37 грн. недоотриманої пенсії, оскільки ОСОБА_1 успадкував належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.

Посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що судом першої інстанції проігноровано вимоги частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якої визначено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер має право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, є безпідставним, оскільки положення частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 січня 2021 року видане ОСОБА_1 не оспорено та є чинним, докази визнання його недійсним в цілому чи певних його частинах, чи внесення змін у нього у матеріалах справи відсутні. Крім того, сам відповідач неодноразово, у тому числі у апеляційній скарзі, зазначав, що суми у вказані у відповідності до відповіді самого пенсійного фонду від 10.12.2020 року №0577-05-8/13497.

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06 липня 2020 року у справі № 750/8819/19, провадження № 61 – 4348св20.

Посилання апелянта на постанову ВС у справі №243/2404/19 не є коректним, оскільки у даній справи спірним було питання виплати сум, які не були фактично нараховані спадкодавцю.

Апеляційний суд також відхиляє довід щодо неможливості розгляду даної справи у порядку цивільного судочинства, оскільки предметом позову є майнова вимога про визнання в порядку спадкування права власності на грошові кошти, і даний спір має приватноправовий характер, а тому підлягає розгляду у порядку саме цивільного судочинства (постанова ВП ВС від 27 березня 2019 року у справі №286/3516/16-ц).

Таким чином, судом першої інстанції було зроблено вірний висновок, що на користь позивача підлягає сума у 14057,37 грн., яка становить різницю між сумою нарахованої пенсії спадкодавця, яка зазначена у свідоцтві про спадщину, у розмірі 283995,56 грн., та фактично виплаченою сумою у розмірі 269938,19 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду, є тотожними доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву, були предметом дослідження і оцінки у суді першої інстанції, за результатами якої суд дійшов вірного вискову про задоволення позову, з яким погоджується апеляційний суд.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, підстави для відшкодування відповідачу  витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2021 року залишити без задоволення.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2022 року.

Судді: