Постанова 
Іменем України
 
09 лютого 2022 року 
м. Київ
 
справа № 2-34/11
провадження № 61-12300св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М.,
суддів: Карпенко С. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Стрільчука В. А., 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,
відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
третя особа - відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Трускавецького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 травня 2021 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Крайник Н. П., Шандри М. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2010 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи - відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Трускавецького міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - Трускавецький МВ ГУМВС України у Львівській області) про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позов мотивовано тим, що між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та відповідачем ОСОБА_1 02 грудня 2005 року укладено кредитний договір № СМ-600/066/2005, згідно з яким останньому надано кредит на загальну суму 117 900,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних строком до 28 листопада 2012 року. 
Також між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та відповідачем ОСОБА_1 30 січня 2006 року укладено кредитний договір № СNL-600/010/2006, згідно з яким останньому надано кредит на загальну суму 50 000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних строком до 28 січня 2016 року. 
Внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 02 грудня 2005 року станом на 09 жовтня 2009 року виникла заборгованість у сумі 98 957,28 дол. США, а за кредитним договором від 30 січня 2006 року станом на 09 жовтня 2009 року - заборгованість у сумі 48 204,27 дол. США.
На забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору                              № СМ-600/066/2005 з ОСОБА_2 укладено договори поруки № SR-600/553/2005 від 02 грудня 2005 року та № SR-600/014/2006 від 30 січня 2006 року.
Також на забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору укладено договір іпотеки № PCML-600/760/2005 від 02 грудня 2005 року, відповідно до якого ОСОБА_2 передала позивачу в іпотеку житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку із передачею права вимоги за кредитним договором від 02 грудня 2005 року № СМ-600/066/2005, від 30 січня 2006 року № СNL-600/010/2006, за договором іпотеки № PCML-600/760/2005 Трускавецький міський суд Львівської області ухвалою від 22 грудня 2010 року замінив первісного позивача ПАТ «ОТП Банк» на Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») (т. 1 а. с. 110 ).
Уточнивши позовні вимоги, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило суд:
- стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором від 02 грудня 2005 року № ML-600/066/2005 в розмірі 107 328,66 дол. США та 2 996 695,60 грн пені; 
- стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором від 30 січня 2006 року № CNL-600/010/2006 в розмірі 70 130,17 дол. США та 1 936 714,77 грн пені; 
- стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму сплаченого судового збору в розмірі 212,24 дол. США та витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в сумі 120 грн.
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Справа тривалий час розглядалася місцевим судом. 
Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 14 березня 2011 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 2-657/10 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк», за участю третьої особи - Національного Банку України, про захист прав споживачів. 
Провадження у справі відновлено ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 11 лютого 2013 року. 
Заочним рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 28 травня2014 року позов задоволено частково. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 02 грудня 2005 року                      № ML-600/066/2005 у розмірі 107 328,66 дол. США, за кредитним договором від 30 січня 2006 року № CNL-600/010/2006 в розмірі 70 130,17 дол. США, судовий збір у розмірі 1 700,00 грн та 120,00 грн витрати на інформаційно-технічне забезпечення. 
У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду із заявою про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 23 листопада 2015 року заяву залишено без розгляду. 
Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 21 березня 2016 року скасував ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 23 листопада 2015 року, справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 26 травня 2016 року провадження у справі зупинено на час проведення судової експертизи документів фінансово-кредитних операцій. 
Провадження у справі відновлено ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 14 березня 2017 року. 
У 2018 році Апеляційним судом Львівської області розглядались апеляційні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 05 березня 2010 року про відкриття провадження у справі. За результатами апеляційного перегляду відмовлено у прийнятті їх апеляційних скарг.
Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 04 лютого 2019 року провадження у справі зупинено на час проведення судової економічної експертизи. 
Провадження у справі відновлено ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 24 липня 2019 року. 
Трускавецький міський суд Львівської області рішенням від 26 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовив.
Рішення суд першої інстанції мотивував тим, що на момент прийняття права вимоги за кредитними договорами та договором іпотеки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не мало права на здійснення фінансових операцій.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
Не погодившись із рішенням суду ТОВ «ОТП Факторинг Україна» оскаржило його в апеляційному порядку.
Під час апеляційного перегляду справи судом апеляційної інстанції поставлено на обговорення питання про заміну позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на АТ «ОТП Банк».
Львівський апеляційний суд ухвалою від 18 травня 2021 року замінив позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на АТ «ОТП Банк» у цій справі.
Замінюючи позивача у справі суд апеляційної інстанції виходив із встановлення ним недійсності договору купівлі-продажу кредитного портфелю та відступлення права вимоги, укладених між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в частині відступлення прав вимоги за кредитними договорами № ML-600/066/2005 від 02 грудня 2005 року,                                 № CNL-600/010/2006 від 30 січня 2006 року, договором іпотеки РСML-600/760/2005 від 02 грудня 2005 року, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачами. 
Вважав, що дійсним та єдиним кредитором у цій справі є первісний кредитор АТ «ОТП Банк».
Суд першої інстанції безпідставно залучив до участі у справі ТОВ «ОТП Факторинг Україна». 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2021 року до Верховного Суду, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Верховний Суд ухвалою від 08 вересня 2021 року відкрив касаційне провадження, витребував справу з суду першої інстанції, надіслав учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснив їм право подати відзив на касаційну скаргу. 
Підставою для відкриття касаційного провадження єпорушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції.
У жовтні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2022 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, зокрема вимоги пункту 1 статті 55 ЦПК України, оскільки підстави для заміни сторони у справі відсутні.
Вважає, що суд апеляційної інстанції усупереч статтей 13, 367 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог та вимог апеляційної скарги, оскільки клопотання про заміну позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна»на АТ «ОТП Банк» відповідачами не заявлялось, місцевим судом не розглядалось; встановлення факту недійсності договору відступлення права вимоги укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та АТ «ОТП Банк» також не заявлялось та місцевим судом не розглядалось. 
Ухвала Трускавецького міського суду Львівської області від 22 грудня 2010 року про заміну позивача АТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідачами в апеляційному порядку не оскаржена. 
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору підлягають виконанню. 
Недійсним можна визнати лише договір як правочин, і така вимога може бути заявлена як однією зі сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. 
На думку заявника, висновок суду апеляційної інстанції про те, що договір купівлі-продажу кредитного портфеля від 10 грудня 2010 року, в тому числі відступлення прав вимоги за кредитними договорами № ML-600/066/2005 від 02 грудня 2005 року, № CNL-600/010/2006 від 30 січня 2006 року, укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна»та АТ «ОТП Банк» є недійсним - помилковий. 
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має статус фінансової установи, на підставі чого вправі здійснювати фінансові послуги (надання факторингу), що здійснює фінансова компанія без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно законодавства. 
У жовтні 2021 року ПАТ «ОТП Банк» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що у січні 2010 року АТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи - відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Трускавецького МВ ГУМВС України у Львівській області про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості за кредитним договором № ML-600/066/2005 від 02 грудня 2005 року в розмірі 107 328,66 дол. США; стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості за кредитним договором № CNL-600/010/2006 від 30 січня 2006 року в розмірі 70 130,17 дол. США; стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь суму сплаченого судового збору в розмірі 212,24 дол. США та витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в сумі 120 грн (т. 1 а. с. 2-6). 
Між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 10 грудня 2010 року укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 10 грудня 2010 року, договір про відступлення права вимоги № б/н від 10 грудня 2010 року, підтвердженням чого є витяги з даних договорів станом на 17 січня 2011 року. 
Відповідно до пункту 1.1 витягу про відступлення права вимоги № б/н від 10 грудня 2010 року станом на 17 січня 2011 року та витягу з додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги від 10 грудня 2010 року станом на 17 січня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № СМ-600/066/2005 від 02 грудня 2005 року, № СМ-600/010/2006 від 30 січня 2006 року, договору іпотеки № PCML-600/760/2005 від 02 грудня 2005 року (т. 1 а. с. 102-105). 
Трускавецький міський суд Львівської області протокольною ухвалою від 22 грудня 2010 року задовольнив клопотання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та залучив товариство до участі у справі як позивача (т. 1 а. с. 110).
Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 26 вересня 2019 року у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи - відділ у справах громадянства, еміграції та реєстрації фізичних осіб Трускавецького МВ ГУМУС України у Львівській області про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало апеляційну скаргу до Львівського апеляційного суду.
Львівський апеляційний суд ухвалою судового засідання від 18 травня 2021 року замінив позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на АТ «ОТП Банк» у цій справі.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Межі розгляду справи судом 
Підставою для відкриття касаційного провадження є абзац 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення судами норм процесуального права). 
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Заміна особи в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Згідно частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 55 ЦПК України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Із справи відомо, що Трускавецький міський суд Львівської області протокольною ухвалою від 22 грудня 2010 року задовольнив клопотання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та залучив товариство до участі у справі як позивача (т. 1, а. с. 110).
Зазначена ухвала відповідачами не оскаржена та залишається чинною. 
Частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їхніми об`єднаннями на всій території України. 
Не погоджуючись із рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 26 вересня 2019 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало апеляційну скаргу, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити (т. 2 а. с.200-202).
Згідно із частиною шостою статті 367 ЦПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Аналіз матеріалів справи свідчить, що між сторонами у справі виник спір, пов`язаний із стягненням заборгованості за кредитним договором та зверненням стягнення на предмет іпотеки, про застосування наслідків нікчемності сторони у справі не заявляли.
Ні позивач, ані відповідачі до суду апеляційної інстанції не заявляли усних чи письмових клопотань на підставі статті 55 ЦПК України про заміну позивача, що унеможливлює вирішення відповідного питання судом за власної ініціативи та порушує принцип диспозитивності. 
Якщо судом під час розгляду справи буде встановлено, що позивач не має повноважень звертатися до суду з такими вимогами, тобто є неналежним позивачем, це є самостійною підставою для відмови в позові.
Як вбачається із протоколу судового засідання, головуючий суддя поставив на обговорення питання про заміну сторони (т. 3 а. с. 102-103). 
Львівський апеляційний суд ухвалою судового засідання від 18 травня 2021 року замінив позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на АТ «ОТП Банк» у цій справі, обґрунтовуючи свій висновок тим, що договір про відступлення права вимоги від 10 грудня 2010 року за яким ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № СМ-600/066/2005 від 02 грудня 2005 року, № СМ-600/010/2006 від 30 січня 2006 року, договору іпотеки № PCML-600/760/2005 від 02 грудня 2005 року є нікчемним. 
Поза увагою суду апеляційної інстанції залишилось те, що правонаступництво у справі ґрунтується не лише на укладеному правочині, а й на ухвалі Трускавецького міського суду Львівської області від 22 грудня 2010 року, яка є чинною (т. 1 а. с. 110 ).
Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції вирішуючи питання щодо заміни позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на АТ «ОТП Банк» на зазначене уваги не звернув, помилково застосував у даному випадку статтю 55 ЦПК України, вийшов за межі позовних вимог та порушив принцип диспозитивності.
Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що заміна позивача у справі судом апеляційної інстанції проведена з порушенням вимог процесуального закону є обґрунтованими та дають підстави для висновку про те, що оскаржена ухвала підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду апеляційної інстанції і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини четвертої статті 406, частин четвертої та шостої статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необхідним скасувати судове рішення апеляційного суду та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, касаційний суд не здійснює розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 400, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 травня 2021 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
  Головуючий  	  І. М. Фаловська	
  Судді:	  С. О. Карпенко     С. Ю. Мартєв     В. В. Сердюк      В. А. Стрільчук