Ухвала
 
02 лютого 2022 року
місто Київ
 
справа № 461/4145/19
провадження № 61-774ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., дослідив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_2 у червні 2019 року звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення від 20 січня 2016 року, що укладений між сторонами, оскільки цей договір він не укладав та не підписував.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року, позов задоволено.
Суд визнав недійсним договір від 20 січня 2016 року оренди нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, врахувавши висновки судових експертиз, якими підтверджено, що оспорюваний договір підписаний не позивачем, а іншою особою з наслідуванням його підпису, встановив підстави для визнання недійсним зазначеного правочину.
Також судами першої та апеляційної інстанцій враховано судові рішення, ухвалені у цивільній справі № 466/9364/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 орендної плати за оскаржуваним договором, у якій судами встановлено часткове (протягом шести місяців) виконання ОСОБА_2 умов цього договору.
ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1 13 січня 2022 року звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, сформованою в системі «Електронний суд», в якій просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для виконання її вимог.
Від заявника у січні 2022 року через систему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, до якої долучено докази надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копії касаційної скарги.
Визначення заявником підстав касаційного оскарження
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.
Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.
Заявником як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначено, що:
- оскаржувані судові рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права;
- судом апеляційної інстанції не застосовано правовий висновок, викладений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), у якій зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами, якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами, у такому разі визнання зазначеного договору укладеним не буде належним способом захисту; у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) щодо застосування принципу заборони суперечливої поведінки («ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці»); у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-59гс14, у якій зроблено висновок, що схвалення правочину може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу), тому дії сторони договору з його виконання дають підстави вважати правочин схваленим особою, на користь якої його було укладено;
- судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено докази, подані стороною відповідача та отримані на сайті Міністерства внутрішніх справ України та Державної міграційної служби України, що паспорт ОСОБА_2 , який наданий під час укладення спірного правочину, не визнаний недійсним, не є втраченим чи викраденим;
- суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно визнали належними та допустимими доказами висновки експертиз, одна з яких раніше Галицьким районним судом м. Львова була визнана неналежною, а інша містить загальні висновки про ймовірність встановлених обставин підпису спірного правочину, тобто висновок не є стверджувальним. Так, висновок експерта від 27 листопада 2019 року № 4321 всупереч Науково-медичним рекомендаціям з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, складений без достатньої кількості вільних зразків підпису та без надання експериментальних зразків підпису;
- судами першої та апеляційної інстанцій не врахували преюдиційні обставини правомірності спірного договору оренди, встановлені у справі № 466/9364/17.
Отже, серед підстав касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявником зазначені ті підстави, які згадані у пункті 1 частини другої статті 389, у пунктах 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, що свідчить про виконання нею вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.
IІІ. ВИРІШЕННЯ ПИТАННЯ ЩОДО ПОНОВЛЕННЯ СТРОКУ НА КАСАЦІЙНЕ ОСКАРЖЕННЯ
У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції від 02 грудня 2021 року, повний текст складено - 13 грудня 2021 року, отримано заявником засобами поштового зв`язку 10 січня 2022 року.
Згідно з частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідно до частини другої наведеної статті учасник справи, якому копію повного судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії такого судового рішення.
Суд виходить з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними, зокрема, у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали скаржникові своєчасному зверненню з такою скаргою.
Отже, аналіз касаційної скарги, доданих до неї матеріалів та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження дають підстави для висновків, що строк, протягом якого заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження зазначеного рішення, пропущено з поважних причин, тому Суд поновлює його.
ІV. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ
Оскільки вимоги ухвали Суду виконані, касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.
Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року.
Відкрити касаційне провадження у справі.
Витребувати із Галицького районного суду м. Львова цивільну справу № 461/4145/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.
Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний

                                                                                                            І. Ю. Гулейков

                                                                                                            О. В. Ступак