Окрема думка суддів К. М. Пількова, Т. О. Анцупової, Ю. Л. Власова, В. С. Князєва, І. В. Ткача
до постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 9901/26/21, провадження № 11-153заі21
 
Велика Палата Верховного Суду постановою від 06.10.2021 задовольнила частково апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,скасувала рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.03.2021 та закрила провадження у справі № 9901/26/21 за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про визнання незаконним і скасування Указу Президента України від 02.02.2021 № 43/2021.
 
Мотивуючи прийняте рішення, Велика Палата виходила з того, що зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 та його апеляційної скарги можна виснувати, що позивач фактично звернувся до суду в інтересах осіб, відносно яких оскаржуваним Указом застосовано обмежувальні заходи (санкції). 
Велика Палата звернула увагу на те, що вона неодноразово зазначала, що право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. 
За висновком Великої Палати Верховного Суду оскільки ОСОБА_1 не є учасником (суб`єктом) правовідносин щодо застосування обмежувальних заходів до певного кола фізичних та юридичних осіб, передбачених в оскаржуваному Указі індивідуального характеру, то такий Указ не породжує для позивача права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом. Адже не можна вимагати захисту свого порушеного права, якщо немає факту порушення такого права.
За таких обставин Указ Президента України від 02.02.2021 № 43/2021, яким введено в дію рішення РНБО від 02.02.2021 «Про застосування персональних спеціальних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», не створює безпосередньо для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жодних юридичних прав та/чи обов`язків, не зумовлює прийняття щодо них жодного рішення, відтак видання цього Указу відповідача не привело до виникнення публічно-правових відносин у цій справі.
 
Не можемо погодитись з рішенням Великої Палати Верховного Суду, заснованим на викладених вище висновках, у зв`язку з чим висловлюємо цю окрему думку.
Мотиви, якими Велика Палата Верховного Суду обґрунтувала своє рішення про скасування рішення суду першої інстанції, стосуються аналізу того, чи мало місце порушення права позивача, яке б підлягало захисту. Виснуючи про те, що «не можна вимагати захисту свого порушеного права, якщо немає факту порушення такого права», Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про відсутність порушення права позивача, який є висновком за результатами розгляду суті позовних вимог.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України умотивувальній частині рішення суду зазначається, зокрема, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.
Викладаючи висновок про те, що «законодавчі обмеження стосовно можливості оскарження актів індивідуальної дії не шкодять самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені в суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки», Велика Палата Верховного Суду визнала, що оскарження актів індивідуальної дії до суду можливе (тобто такий спір належить до юрисдикції суду), однак лише суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки. Водночас, питання про те, чи створюють відповідні акти права та/чи обов`язки для позивача, підлягає вирішенню під час вирішення справи по суті. 
При цьому, посилання як на аналогічні і такі, що релевантні до цієї справи, на правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 9901/22/17, 06 та 12.06.2018 у справах № 800/489/17 та 800/587/17 відповідно, є неналежними.  У цих справах оскаржувавсь акти індивідуальної дії, які стосувались призначення на посаду конкретних осіб, були розраховані на одноразове застосування (призначення особи) і після реалізації вичерпали свою дію. 
 
З огляду на викладені вище аргументи вважаємо, що Велика Палата Верховного Суду, виходячи з тих мотивів, які вона поклала в основу свого рішення, не мала підстав для скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.
Судді:	 	
К. М. Пільков	В. С. Князєв	
Т. О. Анцупова	І. В. Ткач	
Ю. Л. Власов