Справа № 352/496/21 
Провадження № 22-ц/4808/143/22 
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М.М. 
Суддя-доповідач Василишин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.
суддів:                                Фединяка В.Д., Максюти І.О.
секретаря                        Пацаган В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Тисменицького районного суду від 29 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Хоминець М.М. в м. Івано-Франківську, у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и в:
У березні 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (скорочена назва АТ «А-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 12 липня 2019 року ОСОБА_2 з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При підписанні заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. 
ОСОБА_2 належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 23 грудня 2020 року утворилася заборгованість в розмірі 17 736,24 грн, з яких: 11 237,68 грн - заборгованість за кредитом, 6 148,56 грн – заборгованість по відсотках, 350 грн - штрафи. Позивач неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу sms-повідомлень та дзвінків з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання, однак відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за кредитним договором не погашає.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також судовий збір у розмірі 2 102 грн.
Ухвалою Тисменицького районного суду від 19 жовтня 2021 року замінено померлого відповідача ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Тисменицького районного суду від 29 листопада 2021 року позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 4 640,74 грн заборгованості за кредитним договором та 594,06 грн судових витрат, а всього 5 234,80 грн.
У решті позову відмовлено.
АТ «А-Банк» на рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апелянт вважає безпідставним посилання суду на відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг і Тарифах, оскільки в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку позичальник особистим підписом підтвердив факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також зобов`язався регулярно самостійно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті банку. Розрахунком заборгованості підтверджується, що позичальник користувався кредитом, а значить ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.
Також апелянт не погоджується і з висновками суду першої інстанції щодо відмови у стягненні процентів. Вказує, що позичальник отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів, а тому повинен сплачувати проценти.
Ухвалюючи рішення в наведеній частині, суд помилково зіслався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, не врахувавши, що в даному випадку до матеріалів справи додано не тільки Тарифи із сайту банку (як зазначив суд), але й паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі обговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та інше. 
Паспорт споживчого кредиту підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Тому в даному випадку підлягає застосуванню не постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, а інша судова практика, де присутній паспорт споживчого кредиту, зокрема постанова Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20.
Крім того, апелянт вважає необґрунтованими сумніви суду щодо розрахунку заборгованості та зазначає, що вірність розрахунку підтверджується банківською випискою.
З наведених підстав апелянт просить оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «А-Банк» задоволити в повному обсязі. 
Відповідачка ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України не скористалася.
В засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. 
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 липня 2019 року між Акціонерним товариством «Акцент-Банк» (скорочена назва АТ «А-Банк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір шляхом підписання позичальником анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
В заяві зазначено, що позичальник згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг; що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг він згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua та що він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua (а.с. 5 звор.). 
До кредитного договору банк додав паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с. 6), витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщенийна сайті https://a-bank.com.ua/green/tariffs в розділі «Умови та правила» (а.с. 7 звор.-14) та витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Зелена» (а.с. 14 звор.-15).
Згідно наданого позивачем розрахунку у ОСОБА_2 наявна заборгованість перед банком, яка станом на 23 грудня 2020 року складає 17 736,24 грн, з яких: 11 237,68 грн - заборгованість за кредитом, 6 148,56 грн – заборгованість по відсотках, 350 грн – штрафи (а.с. 5).
Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 37).
З наданих державним нотаріусом Тисменицької районної державної нотаріальної контори Колтун С.В. матеріалів спадкової справи №348/2020 встановлено, що правонаступником померлого ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину після смерті чоловіка в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 05 серпня 2021 року, відповідно до якого успадкувала належний спадкодавцю вклад у АТ «Державний ощадний банк України» в сумі 4 640,74 грн (а.с. 45-57).
Частково задовольняючи позов АТ «А-Банк», суд першої інстанції виходив з того, що факт отримання позичальником ОСОБА_2 кредитних коштів та користування ними, а також обставини щодо наявності у нього заборгованості за кредитним договором є доведеними, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 237,68 грн є обґрунтованими. У зв`язку з цим та з урахуванням положень ст. 1282 ЦК України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 4 640,74 грн заборгованості за кредитним договором у межах вартості майна, отриманого у спадщину.
При цьому, суд вважав безпідставними позовні вимоги АТ «А-Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсотках в розмірі 6 148,56 грн та штрафів в розмірі 350 грн, оскільки в анкеті-заяві від 12 липня 2019 року, підписаній позичальником, процентна ставка за користування кредитними коштами та інформація щодо нарахування штрафних санкцій не зазначена.
Переглядаючи спір в апеляційному порядку в частині відмови в задоволенні позовних вимог та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 12 липня 2019 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку і таким чином уклав із банком кредитний договір, за умовами якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
Факт отримання ОСОБА_2 кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою з рахунку позичальника (а.с. 75), а наявність заборгованості за кредитним договором - розрахунком заборгованості (а.с. 5). 
Відтак, суд вірно вважав обґрунтованою позовну вимогу АТ «А-Банк» про стягнення з позичальника 11 237,68 грн заборгованості за тілом кредиту.
При цьому, встановивши, що позичальник ОСОБА_2 помер, після його смерті спадщину прийняла його дружина ОСОБА_1 , яка згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 серпня 2021 року успадкувала належний спадкодавцю вклад у АТ «Державний ощадний банк України» в сумі 4 640,74 грн, суд дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 4 640,74 грн заборгованості за кредитним договором у межах вартості майна, отриманого у спадщину. Наведене узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 1282 ЦК України, відповідно до якої спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. 
Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по відсотках та штрафи.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1 та 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У спірному випадку в анкеті-заяві позичальника від 12 липня 2019 року процентна ставка за користування кредитними коштами та інформація щодо нарахування штрафних санкцій не зазначена.
Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався також на витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщенийна сайті https://a-bank.com.ua/green/tariffs в розділі «Умови та правила», та витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Зелена».
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Умов та правил та витяг з Тарифів розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, надані банком витяг з Умов та правил та витяг з Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщенийна сайті https://a-bank.com.ua/green/tariffs в розділі «Умови та правила», та витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Зелена», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12 липня 2019 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також сплату штрафних санкцій.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).
Суд першої інстанції правильно врахував зазначену позицію Великої Палати Верховного Суду та обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог АТ «А-Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсотках в розмірі 6 148,56 грн та штрафів в розмірі 350 грн, оскільки позивач не надав доказів щодо підставності їх стягнення.
Посилання позивача на те, що всі умови кредитування викладені в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписаний позичальником, що свідчить про погодження істотних умов договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки анкета-заява не містить відомостей про те, яку саме картку отримав позичальник, тоді як паспорт споживчого кредиту містить умови щодо кредитного продукту картка «Універсальна», картка «Універсальна Gold» та картка «Зелена». Зазначене, позбавляє суд можливості встановити дійсні обставини справи, перевірити розрахунок заборгованості та дійти обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості.
Крім того, паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що інформація, яка зазначена в паспорті зберігає чинність та є актуальною до 01 січня 2020 року, а заявлені позивачем складові заборгованості нараховані за межами вказаного періоду.
Із змісту паспорта споживчого кредиту також вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
У розділі 3 паспорта визначено максимальну суму ліміту на картці «Універсальна» - до 50 000 грн, на картці «Універсальна Gold» - до 100 000 грн та на картці «Зелена» - до 200 000 грн, однак відсутні дані щодо фактичного ліміту, встановленого на конкретній кредитній картці.
За даними розділу 4 базова процентна ставка по картці «Універсальна» - 3,9% в місяць (46,8% річних), по картці «Універсальна Gold» - 3,7% в місяць (44,4% річних), по картці «Зелена» - 3,7% в місяць (44,4% річних); реальна річна процентна ставка по картці «Універсальна» – 58,23%, по картці «Універсальна Gold» - 56,44%, по картці «Зелена» - 54,62%. Однак, матеріали справи не містять інформації, яку саме картку отримав позичальник.
У розділі 4 паспорта також зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.
Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» містить узагальнену інформацію про можливі умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.
За таких обставин, саме по собі підписання позичальником паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» без підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.
Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу АТ «А-Банк» слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.
Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Тисменицького районного суду від 29 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                        Василишин Л.В.
Судді:                                                                        Фединяк В.Д.
Максюта І.О.