ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1343/22 Справа № 183/5710/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубовенко І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
при секретарі — Панасенко С.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа — Новомосковська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування, –

ВСТАНОВИЛА:

       У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на будинок АДРЕСА_1 , який вона заповіла ОСОБА_4 .
       У встановлений законом строк ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , з якою він проживав однією сім`єю, як чоловік та жінка, однак свідоцтва про право на спадщину за життя не отримав. 
        ІНФОРМАЦІЯ_2 – помер ОСОБА_4 , з яким позивач проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з лютого 2007 року по день його смерті, піклувалася про нього, вела з ним спільний бюджет.
       Так, ОСОБА_2 , як єдина спадкоємиця ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було усно відмовлено у видачі будь-яких документів, посилаючись на те, що ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину не видавалося. 
       У зв`язку з чим, ОСОБА_2 просила суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 з ОСОБА_3 , а також встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та визнати за нею право власності в порядку спадкування четвертої черги на нерухоме майно, а саме: 
       на будинок АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
       на земельну ділянку, згідно державного акту ІІ-ДП №104031, площею 6.310 га, на ім`я ОСОБА_4 (пай №40), та згідно державного акту ІІ-ДП №104472, площею 5.940 га на ім`я ОСОБА_3 (пай №529), після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування – задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_2 проживала разом з ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю з лютого 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2013 року доповнено резолютивну частину рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року абзацом четвертим в наступній редакції: 
       «Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку (державний акт ІІ-ДП №104031), площею 6, 310 га (пай №40), розташовану на території Михайлівської сільської ради Новомосковського району, передану для ведення сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та земельну ділянку (державний акт ІІ-ДП №104472), площею 5, 940 га (пай №529), розташовану на території Михайлівської сільської ради Новомосковського району, передану для ведення сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
       Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив його скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, та справу закрити.
       Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, з огляду на таке.
       Судом першої інстанції було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка залишила заповіт на усе належне їй майно на ім`я ОСОБА_4 , посвідчений 02 квітня 2003 року секретарем Михайлівської сільської ради.
       09 червня 2003 року ОСОБА_4 подав до Новомосковської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом, на підставі якої було заведено спадкову справу за №2796870.
       Згідно повідомлення Новомосковської районної державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 - не видавалося.
       Згідно довідки виконавчого комітету Михайлівської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за №288 від 02 лютого 2006 року, ОСОБА_4 був постійно прописаний та проживав з ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 по день її смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , поховав її та залишився проживати за тією ж адресою.
       Згідно свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , про що 13 липня 2012 року зроблено відповідний запис в Книзі реєстрації смертей за №10.
       Згідно довідок, виданих виконкомом Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за №568, 569 від 22 липня 2013 року, позивач з лютого 2007 року постійно проживала та вела спільно господарство з ОСОБА_4 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , поховала його, та проживає по АДРЕСА_1 .
       Вирішуючи спір по суті суд першої інстанції вважав встановленим факт, що з лютого 2007 року по 11 липня 2012 року ОСОБА_2 проживала разом з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , по АДРЕСА_1 , та виходив з того, що оскільки позивач у справі являється єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а тому дійшов висновку про задоволення заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, у тому числі й щодо визнання за нею права власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , розташований за вищевказаною адресою, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
       Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
       Відповідач – це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
       Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
       Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови – підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, – належного відповідача.
       Таким чином, неналежний відповідач – це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі – належному відповідачеві.
       Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
       Зазначений висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
       У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 – особа, яка не брала участі у даній справі, посилається на те, що він є сином ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та суд першої інстанції вирішив питання про його права, свободи, інтереси й обов`язки.
       Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 15 листопада 2019 року (а.с.42).
       Як вбачається з долученої до апеляційної скарги копії дубліката заповіту, посвідченого секретарем виконкому Михайлівської сільської ради Явтушенко Н.Г. 10 липня 2012 року і зареєстрований у реєстрі за №10, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, та все те, що належатиме йому на день смерті, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.44).
       Відповідно до копії листа-повідомлення Михайлівського старостинського округу Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області №2.25-64 від 21 вересня 2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 11 липня 2012 року були зареєстровані: гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 50).
       Отже, апелянт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а спірне нерухоме майно входить у спадкову масу.
       Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
       До складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
       Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
       При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.
       Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_4 , а, отже, суд першої інстанції, визнавши за ОСОБА_2 право власності на спірне майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , вирішив питання про його майнові права, при цьому, не залучив до участі у справі в якості відповідача. 
       Водночас, залучення до участі у справі відповідачів знаходиться поза межами повноважень апеляційного суду.
       В силу положень ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
       Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       За таких обставин, зокрема, що ОСОБА_1 не був залучений відповідачем по даній справі, позовні вимоги до нього не заявлялись і не були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскільки, на викладене вище суд першої інстанції належної уваги не звернув та у повному обсязі обставини справи не встановив, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, на підставі ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
       Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 362 грн 00 коп. 
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
       Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року — скасувати та ухвалити нове рішення.
       У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа — Новомосковська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування — відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, в сумі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн 00 коп.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова