Справа № 127/25663/21
Провадження № 22-ц/801/312/2022
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року	Справа № 127/25663/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Оніщука В.В.,
суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,
відповідач: ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою її представником – адвокатом Бегеймою Михайлом Олександровичем на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Гуменюка К.П., в залі суду,
встановив:

У вересні 2021 року  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої  ОСОБА_2 , звернулася в суд з позовом до  ОСОБА_3  про стягнення аліментів.
Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Вінницької міської ради від 05 вересня 2019 року №2206 Про призначення громадян опікунами, піклувальниками, громадянку ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , призначено піклувальником неповнолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування.
Дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні.
На даний час позивач самостійно утримує дитину відповідача, оскільки добровільно взяті на себе зобов`язання відповідач не виконує, належної матеріальної допомоги не надає.
З урахуванням наведеного,  ОСОБА_1  звернувшись в суд з даним позовом, просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду, тобто з 24.09.2021.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_3 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 вересня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є піклувальником неповнолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір`ю  ОСОБА_2 є відповідач, яку позбавлено батьківських прав, а відтак, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180, ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, остання зобов`язана утримувати свою дитину до її повноліття.
Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , яка діє через свого представника, подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, у апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції не було взято до уваги обов`язкові обставини для врахування при визначенні розміру аліментів, зокрема такі як: наявність на утриманні у відповідача ще однієї дитини та матері, яка потребує матеріальної допомоги, матеріального становища платника аліментів, яка стоїть на обліку у центрі зайнятості Республіки Білорусь, однак допомогу по безробіттю не отримує, відсутність у останньої будь – якого рухомого та нерухомого майна.
Також місцевим судом не взято до уваги матеріальне становище ОСОБА_1 , яка являється опікуном ОСОБА_2 та перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення (Лівобережне) департаменту соціальної політики як отримувач допомоги на дітей та відповідно отримує державну допомогу. При цьому, ОСОБА_1 отримує аліменти на утримання дитини від її батька – ОСОБА_4 , а також пенсійне забезпечення. 
В апеляційній скарзі відповідач просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, задовольнивши позов частково, а саме стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_3 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.09.2021 і до досягнення дитиною повноліття.
Позивачем на апеляційну скаргу подано відзив у якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення з посиланням на безпідставність поданої скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 20 серпня 2019 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області  ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , у графі «батьки» зазначено: батько – ОСОБА_4 , мати – ОСОБА_3 (а.с. 7).
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2019 року позбавлено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9 - 12).
Як вбачається із витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №2206 від 05 вересня 2019 року «Про призначення громадян опікунами, піклувальниками», вирішено призначити громадянку ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , піклувальником неповнолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також належного дитині житла та майна. Мати та батько дитини позбавленні батьківських прав по відношенню до неї (а.с. 8).
Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною другою статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Положеннями статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини що мають істотне значення.
У частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з частинами першою - третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частини другої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів, врахував вік дитини та її право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку та можливість відповідача надавати матеріальну допомогу дитині, а також прийняв до уваги обов`язок батьків утримувати дитину та розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Такий розмір аліментів відповідає принципам розумності та справедливості, забезпечує рівність прав дитини на належний та достатній рівень розвитку та матеріального забезпечення. 
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідач є здоровою особою працездатного віку, і тому вона зобов`язана піклуватися та утримувати свою дитину, яка перебуває під опікою рідної баби, оскільки її батьки позбавлені батьківських прав відносно неї. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги матеріальне становище ОСОБА_1 , яка являється опікуном ОСОБА_2 та отримує державну допомогу, а також отримує аліменти на утримання дитини від її батька – ОСОБА_4 , то вказані доводи суд вважає безпідставними, з огляду на те, що такі виплати на утримання дитини передбачені чинним законодавством.
Також судом не приймаються до уваги і посилання скаржника на те, що ОСОБА_1 отримує пенсійне забезпечення, оскільки у даному випадку слід враховувати і потреби опікуна, пов`язані, зокрема, з її віком. При цьому, наявність у останньої будь – яких доходів не може ставитися у взаємозалежність із обов`язком матері утримувати свою дитину. 
Разом з тим, не приймаються судом до уваги доводи апеляційної скарги про наявність на утриманні у відповідача матері, так як вказані обставини не підтверджені жодними доказами, а наявність у відповідача ще однієї дитини – ОСОБА_5 , не є підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів.
Твердження скаржника про те, що остання перебуває на обліку у центрі зайнятості Республіки Білорусь, однак не отримує допомогу по безробіттю, суд вважає безпідставними, оскільки як зазначено вище, відповідач є здоровою особою працездатного віку, а відтак зобов`язана піклуватися та утримувати свою дитину.
Щодо посилань скаржника на відсутність у неї майна, то вказана обставина не спростовує висновок суду першої інстанції про визначення розміру аліментів. 
Отже, судом першої інстанції рішення про стягнення аліментів у визначеному розмірі ухвалено з урахуванням принципу розумності та справедливості та за наявності законних підстав для стягнення аліментів, при цьому було враховано обставини, викладені у статті 182 СК України.
Апеляційний суд зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, тому з огляду на встановлені у справі обставини, визначені судом першої інстанції аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_3 , є достатніми для повного фізичного, інтелектуального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, і вказаний розмір аліментів не порушує інтереси сторін.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
З огляду на наведені обставини, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що сторони не позбавлені можливості згодом, після визначення розміру аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (стаття 192 СК України).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником – адвокатом Бегеймою Михайлом Олександровичем залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В. В. Оніщук

Судді:    С. К. Медвецький

   С. Г. Копаничук