ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021                       м. Дніпро         Справа №  904/6221/21
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),
суддів: Верхогляд Т.А., Вечірка І.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення – виклику сторін) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діагностичний лабораторний центр "Віталаб" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2021 (повний текст складено 28.09.2021, суддя Манько Г.В.) у справі № 904/6221/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діагностичний лабораторний центр "Віталаб" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова лабораторія" 
про стягнення 143 783 грн. 83 коп.   

ВСТАНОВИВ:
1. Зміст і мотиви оскаржуваного рішення у справі.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Діагностичний лабораторний центр "Віталаб" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова лабораторія" суми основного боргу у розмірі 124 830 грн., пені 15 526 грн. 83 коп., 3% річних 1271 грн., втрати від інфляції 2156 грн.
Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Лабораторія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЛЦ "Віталаб" договору №24. Відповідно до умов договору виконавець надав послуги, а замовник - ТОВ "Нова Лабораторія" прийняло надані послуги, проте не сплатило за надані послуги визначену договором суму.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2021 у справі № 904/6221/21 у задоволенні позову відмовлено через недоведеність та необґрунтованість таких вимог і відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.
2. Короткий і узагальнений зміст апеляційної скарги.
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Діагностичний лабораторний центр "Віталаб" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2021 у справі № 904/6221/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Діагностичний лабораторний центр "Віталаб" зазначає, що:
-          посилання суду першої інстанції, як на підставу відмови в позові, на те, що строк оплати за договором не настав, оскільки позивачем не надано суду доказів передачі відповідачеві рахунків-фактур, є помилковими. 
-          відсутність доказів виставлення позивачем рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку оплатити проведені за Договором лабораторні роботи.
- визнаючи договір неукладеним, господарський суд вийшов за межі позовних вимог, що є порушенням ч. 2 ст. 237 ГПК України.
3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст. 263 ГПК України, не скористався, що за положеннями ч. 3 наведеної статті не перешкоджає перегляду в апеляційному порядку прийнятого судового рішення.
4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Діагностичний лабораторний центр "Віталаб" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2021 у справі № 904/6221/21; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2021 слід скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
5. Встановлені та неоспорені обставини і відповідні їм правовідносини. 
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Лабораторія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЛЦ "Віталаб" підписано договір № 24 від 21.11.2019 (далі - Договір).
Згідно з п. 1.1. Виконавець зобов`язується за завданням Замовника надати Послуги по про веденню медичних діагностичних лабораторних досліджень для пацієнтів, фізичних осіб медичного закладу, а Замовник зобов`язується оплатити Виконавцеві зазначені Послуги в строки та на умовах, визначених цим Договором. Найменування, ціна Послуг Виконавця та терміни їх виконання визначаються у Додатку № 1.
Відповідно до п. 1.2 Договору виконавець надає Послуги з проведення медичних діагностичних лабораторних досліджень на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики № 1758 від 27.09.2018 p., виданої Міністерством охорони здоров`я України, строк дії ліцензії необмежений.
У п. 1.3. Договору зазначено, що загальна сума договору відповідає загальній вартості всіх Послуг, наданих Виконавцем за період його дії, і складає суму всіх актів приймання-передачі викопаних робіт (послуг), підписаних на виконання цього Договору.
Вартість послуг та терміни виконання досліджень, що падає Виконавець, па момент складання Договору, визначається в Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 3.1 Договору).
Згідно з п. 3.4. Договору виконавець оформлює рахунок-фактуру на оплату фактично наданих послуг та Акт приймання- передачі викопаних робіт (послуг), згідно Додатку № 3 до цього Договору.
Відповідно до 3.5. Договору Замовник протягом 5 календарних днів звіряє Акт приймання-передачі виконаних робіт (послуг) та направляє один примірник Виконавцю (оригінал поштою, додатково електронною поштою).
У п. 3.6 Договору Замовник сплачує вартість Послуг протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури та/або Акту приймання-передачі виконаних робіт (послуг).
Усі розрахунки за ним Договором здійснюються в національній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця (п. 3.7 Договору).
Згідно з п. 4.2. Договору у випадку порушення п. 3.6 цього Договору Замовник сплачує на користь Виконавця пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день затримки платежу. Штрафні санкції можуть не використовуватись за умови погодження Сторін.
Відповідно до п. 5.1 Договору набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами і діє до 31 грудня 2020 p., але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. У разі відсутності за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до закінчення строку дії Договору письмового повідомлення будь-якої із Сторін про припинення чи зміну Договору, Договір вважається пролонгованим на один рік на тих же умовах.
У п. 5.3 Договору зазначено Додатки до Договору: Додаток №1 - “Прайс на послуги діагностичного лабораторного центру “VitaLab”, який включає перелік аналізів з цінами та строками виконання. Додаток №2 - “Правила підготовки пацієнта до дослідження”. Додаток № 3 “Додаткові умови співпраці”.
Позивачем та відповідачем укладено Додаток №1 до Договору №24 від 21.11.2019р.
Також позивачем та відповідачем підписано Додаток №2 до Договору, яким погоджено загальні правила підготовки пацієнтів.
Позивачем та відповідачем підписано акт виконаних №472 від 31.12.2020р. за період 01.12.2020р. - 31.12.2020р.
Позивачем та відповідачем підписано акт виконаних №44 від 31.01.2021р. за період 01.01.2021р. - 31.01.2021р.
Позивачем та відповідачем підписано акт виконаних №99 від 28.02.2021р. за період 01.02.2021р. - 28.02.2021р.
Позивачем та відповідачем підписано акт виконаних №160 від 31.03.2021р. за період 01.03.2021р. - 31.03.2021р.
6. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції.
Цивільні права та обов`язки згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
У відповідності до ч. 1  ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу     сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1  ст. 173 ГК України).
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Лабораторія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЛЦ "Віталаб" укладено Договір № 24 від 21.11.2019.
Відповідно до умов Договору № 24 від 21.11.2019 предмет договору – надання послуг по проведенню медичних лабораторних досліджень для пацієнтів, фізичних осіб медичного закладу, вартість послуг визначена п. 3.1 Договору у Додатку 1 до  Договору № 24 від 21.11.2019, строк дії договору - “з моменту підписання сторонами договору (21.11.2019) по 31.12.2020” (п. 5.1 Договору).
Вказаний договір підписаний сторонами та скріплений печатками виконавця та замовника. Зазначене свідчить про те, що підписавши вищевказаний договір, сторони у встановленому законом порядку та формі дійшли згоди щодо усіх істотних його умов, відповідно відсутні будь-які підстави та сумніви вважати зазначений Договір не укладеним.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Уклавши вищевказаний договір, у сторін виконавця та замовника виникли зобов`язальні правовідносини один перед одним, а саме: у виконавця Товариства з обмеженою відповідальністю “Діагностичний лабораторний центр “Віталаб” - надати послугу, у замовника Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Лабораторія" - прийняти та оплатити її.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у розділі 3 Договору п.3.6 сторонами погоджено, що замовник сплачує вартість Послуг протягом п`яти банківських днів з моменту отримання фактури та/або Акту приймання - передачі робіт (послуг).
Матеріалами справи підтверджено, що в період дії договору № 24 від 21.11.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю “Діагностичний лабораторний центр “Віталаб” надавало відповідачу послуги з проведення медичних діагностичних досліджень на обумовлену договором суму, що підтверджуються: актом виконаних робіт №472 від 31.12.2020р. за період 01.12.2020р. - 31.12.2020р.; актом виконаних робіт №44 від 31.01.2021р. за період 01.01.2021р. - 31.01.2021р.; актом виконаних робіт №99 від 28.02.2021р. за період 01.02.2021р. - 28.02.2021р.; актом виконаних робіт №160 від 31.03.2021р. за період 01.03.2021р. - 31.03.2021р., що підписані обома сторонами та скріплені печаткою відповідача. Цими актами передбачено, що замовник по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) прийняв надані послуги, зауваження і заперечення відсутні.
Враховуючи наведені положення законодавства та умови Договору щодо оплати наданих послуг відповідачем, судова колегія бере до уваги те, що визначені в акті надання послуг предмет та ціна відповідають істотним умовам Договору та те, що його складання вчинено в період дії Договору.
Отже місцевий господарський суд дійшов неправомірного висновку, визнаючи договір № 24 від 21.11.2019  неукладеним, сторони досягли всіх істотних умов Договору.
Колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що строк оплати за договором не настав, оскільки позивачем не надано суду доказів передачі відповідачеві рахунків-фактур, є безпідставним з огляду на викладене та зокрема на п. 3.6 Договору № 24 від 21.11.2019, акти виконаних робіт підписані.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.
Згідно з наданим позивачем розрахунком останнім до стягнення заявлені річні за загальний період прострочення з 06.01.2021 по 02.07.2021 в сумі 1271 грн. 00 коп. та інфляція грошових коштів за загальний період прострочення з 06.01.2021 по 02.07.2021 в сумі 2156,00 грн.
Розрахунок річних та інфляції грошових коштів позивачем здійснено відповідно до умов договору та діючого законодавства, а отже, вказані суми підлягають до стягнення.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пені).
Відповідно до частини 2 ст. 193, частини 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частина 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Відповідно до ч. 6  ст. 232 Господарського кодексу України  нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Статтею 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.
Позивач на підставі п. 4.2. Договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 06.01.2021 по 02.07.2021 в сумі 15526 грн. 83 коп. 
Здійснивши перерахунок пені, з урахуванням встановленого законом шестимісячного строку нарахування, колегія суддів вважає, що заявлена до стягнення сума є арифметично вірною. 
За змістом положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
У даному випадку позивач надав необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.
Відповідач не скористався наданим йому законом правом відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України, не надав до суду доказів, які могли б спростувати обґрунтованість заявлених позовних вимог.
7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.
Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.          
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 викладено правову позицію, згідно з якою не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
Відсутність доказів виставлення позивачем рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку оплатити за надані послуги за Договором.
За своєю правовою природою рахунок-фактури (на оплату товару/послуг) не є первинним документом, а є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто носить інформаційний характер. На це звернув увагу Верховний Суд (Касаційний господарський суд) в постанові від 29.04.2020 № 915/641/19.
Разом з цим, акт виконаних робіт може вважатись доказом у справі для підтвердження певних обставин, зокрема, для підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.
Підписання акта виконаних робіт, в якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.04.2021 у справі № 910/14518/19.
Колегія суддів зазначає, що на підставі актів виконаних робіт можна встановити обставини, які підтверджують заявлені вимоги, у сукупності з іншими доказами, у тому числі первинними документами, такі акти не є недопустимими доказами, враховуючи, що чинним законодавством не встановлено, що відповідні обставини, які входять до предмета доказування, повинні бути підтверджені іншими доказами.
Отже, відповідні акти виконаних робіт, апеляційний суд оцінив у сукупності з іншими зібраними у справі доказами. Звідси висновок суду першої інстанції про те, що акти виконаних робіт не є доказом існування спірної заборгованості, є помилковим.
8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права та інтереси особи, за захистом яких вона звернулась до суду.
Порушені права скаржника на отримання належних йому грошових коштів за виконані роботи.
9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
10. Судові витрати.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 ГПК України, апеляційний господарський суд, -
                                                     ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діагностичний лабораторний центр "Віталаб" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2021 у справі № 904/6221/21 задовольнити.    
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2021 у справі № 904/6221/21 скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова лабораторія" (49070, м. Дніпро, вул. Князя Володимира Великого, 28, код ЄДРПОУ 42652958) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діагностичний лабораторний центр "Віталаб" (49100, м. Дніпро, вул. Космічна, 20, код ЄДРПОУ 42031591) заборгованість за договором у розмірі 124 830 грн. 00 коп., пеню у розмірі 15 526 грн. 83 коп., 3% річних у розмірі 1271 грн. 00 коп., втрати від інфляції у розмірі 2156 грн. 00 коп., судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 270 грн. 00 коп. та 3 405 грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Видачу наказу доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дати складання повного тексту постанови.

Головуючий суддя                                                                      Л.М. Білецька  
Суддя                                                                                            Т.А. Верхогляд
Суддя                                                                                               І.О. Вечірко