Справа № 352/1946/21 
Провадження № 22-ц/4808/379/22 
Головуючий у 1 інстанції ГРИНЬКІВ Д. В. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                                Бойчука І.В., Девляшевського В.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія«Онлайн Фінанс» на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене суддею Гриньків Д.В. 26 листопада 2021 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 26 листопада 2021 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У вересні 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 25.01.2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фнансова Допомога» та  ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №844864392 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу було надано кредит на суму 20000 грн.
Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим паролем-ідентифікатором, який був направлений на номер мобільного телефону, вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів, а кредитні кошти перераховані на банківську карту відповідача, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладення між сторонами даного правочину.
Згідно умов Договору кредитні кошти надані строком на 30 днів зі сплатою 0,43% за Дисконтною процентною ставкою від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
Також умовами Договору передбачено, що у випадку користування кредитом понад встановлений строк умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за Дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення).
Кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі.
28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним Кредитним договором.
В подальшому 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 57395, 00 грн., з яких 20000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 37395,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом.
30.08.2020 року позивачем було направлено відповідачу вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором. Однак заборгованість за кредитним договором останнім не погашена.
Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка на момент подання позовної заяви становить 58695,00 грн., яка складається з: 20000 грн. - заборгованість по кредиту, 37395,00 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом, 1300,00 грн. - штраф та пеня.
Рішенням Тисменицького районного суду від 26 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» подало апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
З посиланням на практику Верховного Суду в постановах від 10.06.2021 року у справі №234/7159/20, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19 зазначає, що згідно чинного законодавства договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. При оформленні замовлення (укладенні договору), зробленого під логіком і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи вказується особа, яка створила замовлення (уклала договір).
Вказує, що одноразовий персональний ідентифікатор №M6P4DC33 було направлено відповідачу 25.01.2020 року о 8:55:44 год. на номер мобільного телефону, вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів - НОМЕР_1 . Даний ідентифікатор було введено відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 25.01.2020 року о 8:56:50 год. Вчинення відповідачем вказаних дій і зміна даних в системі Товариства є проставленням електронного підпису в електронному договорі одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію».
Доказами накладення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є QR-код, який містить інформацію щодо підписанта договору і призначений для сканування за допомогою мобільного пристрою, сканера штрих-коду. Даний QR-код знаходиться на графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною Договору. Доказом накладення такого підпису є Юридична довідка Товариства, в якій вказуються особисті дані позичальника.
З огляду на викладене вважає, що апелянтом доведено, що Договір укладено в належній формі. Відповідач підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримав свій примірник електронного договору у формі, що унеможливлює зміну його змісту, та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з Правилами та Договором на сайті Товариства та в особистому кабінеті позичальника.
Щодо зазначення в рішенні суду про те, що позивач не довів факт відступлення права вимоги до відповідача за вказаним договором від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» та від останнього до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», то зазначає, що позивач звертався до ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон плюс» із адвокатськими запитами щодо надання копій документів, які підтверджують такий перехід права вимоги. Однак станом на момент подання позовної заяви відповіді на такі запити не отримав. Тому при поданні позову ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» була надана копія довідки ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» №17/07 від 02.07.2021 року на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №844864392 від 25.01.2020 року.
Вказує, що відповідно до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року ТОВ «Таліон Плюс» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати його на користь третіх осіб, чим останній і скористався 05.08.2020 року, уклавши договір факторингу з апелянтом. Відповідно до Реєстру прав вимоги №77 від 05.05.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача в сумі 55115,00 грн., з яких 20000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 35115,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
При поданні позовної заяви позивач надав копію Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року та Реєстр прав вимоги №1 від 05.08.2020 року, що був укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
Також зазначає, що відповідно до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі ті, які виникнуть в майбутньому. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог.
Тому вважає, що позивач довів укладення договору про перехід права вимоги від первісного кредитора до «Таліон Плюс» та від останнього до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
Натомість відповідач не спростував доводів апелянта, доказів на підтвердження своїх тверджень не надав.
З огляду на викладене просить рішення Тисменицького районного суду від 26 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову, стягнути з відповідача понесені витрати на оплату судового збору та професійну правничу допомогу.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на бланку «Moneyveo», ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», за підписом представника за довіреністю Сухорукової Х.І. сформовано заявку на отримання грошових коштів у кредит від 25.01.2020 року; загальна інформація викладена у заявці відносно особи позичальника: ОСОБА_1 , договір (оферта) №844864392, дата укладення 25.01.2020 року, сума кредиту - 20000,00 грн., строк кредиту - 30. Заявка також містить персональні дані позичальника, адресу місця реєстрації та місця проживання, засоби зв`язку, включно із номером телефону та електронною адресою (а.с. 29).
25.01.2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та  ОСОБА_1 укладений Договір №844864392, за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети на суму 20000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п.п. 1.3, 1.4 або 1.5 цього договору. Кредит наданий строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (а.с. 10-12).
Відповідно до п. 1.3 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,43% від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
Пунктом 1.4 цього Договору сторони також погодили, що у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення).
Сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п. 1.2 цього Договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (п. 4.3 Договору).
Детальний розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.7 Договору) (а.с. 13).
Відповідно до платіжного доручення від 25.01.2020 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 перераховані кошти на загальну суму 20000,00 грн. згідно з Кредитним договором №844864392 від 25.01.2020 року (а.с. 30).
Згідно п. 4.7 Договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та Товариством в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.
До договору надано Алгоритм дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору, затвердженого наказом директора товариства №17/09-03 від 17.09.2019 року (а.с. 21-28).
Акцент договору позичальником ОСОБА_1 підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора: M6P4DC33, час відправки ідентифікатора позичальнику 25.01.2020 8:55:44 на номер телефону НОМЕР_3 , про що ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» складено Довідку щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі (а.с. 15).
Також позивачем надано Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», які визначають порядок і умови надання товариством грошових коштів у кредит (а.с. 16-20) та розміщені на сайті товариства за посиланням: https://moneyveo.ua у загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб і є публічною офертою Товариства до укладення договору.
Згідно з пунктом 4.1 Договору №844864392 від 25.01.2020 року Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» є невід`ємною частиною цього Договору. Уклавши цей Договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язуються неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті Товариства www.moneyveo.ua.
28.11.2018 року між ТОВ «Таліон плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (клієнт) укладено Договір факторингу №28/1118-01, за змістом якого (п. 5.3.3) фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. При цьому право вимоги - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (а.с. 131-134).
Згідно п. 4.1 даного Договору право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку.
05.05.2020 року підписано Реєстр прав вимоги №77, де п. 1274 значиться ОСОБА_1 , номер кредитного договору №844864392 від 25.01.2020 року, заборгованість по основному боргу - 20000,00 грн., заборгованість по відсоткам 35115,00 грн., загальна заборгованість (сума відступлення грошової вимоги) 55115,00 грн., сума фінансування 3000,00 грн. (а.с. 135-136).
05.08.2020 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанси» (фактор) та ТОВ «Таліон плюс» (клієнт) укладено Договір факторингу №05/0820-01, за умов якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор - їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 34-39).
Згідно п. 6.1.5 цього Договору сторони погоджуються із тим, що незалежно від наявності цього договору, клієнт не зобов`язаний відступити фактору права вимоги, які не були відступлені фактору згідно реєстру прав вимоги, а фактор не має права вимагати від клієнта відступлення таких прав вимоги фактору.
05.08.2020 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанси» та ТОВ «Таліон плюс» укладено Додаткову угоду, а 10.08.2020 року Додаткову угоду №1 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року (а.с. 43-44).
05.08.2020 ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон плюс» (клієнт) на виконання Договору факторингу від 05.08.2020 року підписано Реєстр прав вимоги №1, де п. 4005 значиться ОСОБА_1 , номер кредитного договору №844864392 від 25.01.2020 року, заборгованість по основному боргу - 20000,00 грн., заборгованість по відсоткам 37395,00 грн., загальна заборгованість (сума відступлення грошової вимоги) 57395,00 грн., сума фінансування 840,00 грн. (а.с. 47-49).
21.10.2020 року між ТОВ «Таліон плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (клієнт) укладено Додаткову угоду №25, в якій зазначено, що перелік кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються, наводиться в відповідних додатках до цього Договору, а саме в Реєстрах прав вимог (а.с. 45-46).
Відповідно до Довідки №17/07 від 02.07.2021 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» підтвердив, що 05.05.2020 року здійснено відступлення права вимоги за Кредитним договором №844864392 від 25.01.2020 року, укладеного з  ОСОБА_1 , до ТОВ «Таліон плюс» згідно укладеного Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року (а.с. 33).
Згідно Виписки із особового рахунку за Кредитним договором №844864392 від 25.01.2020 року станом на 05.08.2020 року заборгованість  ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» складає 58695,00 грн., з яких: прострочене тіло - 20000,00 грн., прострочені відсотки - 37395,00 грн., пеня, штрафи - 1300,00 грн. (а.с. 14).
30.08.2020 року за вих. №08/В/223/ОФ ТОВ «ФК «Онлайн фінанси» на ім`я  ОСОБА_1 направлено вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання та сплати суму боргу за Договором №844864392 від 25.01.2020 року у сумі 58695,00 грн. протягом 7 днів з моменту отримання даної вимоги (а.с. 31-32).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Договір №844864392 від 25.01.2020 року не містять підпису позичальника, що не дає підстав вважати, що відповідач був ознайомлений саме із цими умовами договору, копії якого долучено позивачем до позовної заяви. Також, звертаючись із вказаним позовом до суду, позивач не довів факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «Таліон плюс», а як наслідок і від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
Однак погодитися з такими висновками апеляційний суд не може з огляду на наступне.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Як зазначено в правій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.11.2021 року у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21), з урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожний електронний правочин вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
У справі, що переглядається, кредитний договір укладений у формі електронного документу, із застосуванням електронного підпису, для укладення якого позичальник подав відповідну заявку на кредит на сайті ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», в якій вказав свої персональні дані, зокрема прізвище, ім`я, по-батькові, номер телефону, адресу електронної пошти, паспортні дані ідентифікаційний номер, номер банківської картки для перерахування коштів, що підтверджується відповідною роздруківкою з сайту.
З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.
Отже заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
Таким чином договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами даного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи відповідача у цій частині.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, не доведено, що він не використовував одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243ск20), від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20 (провадження №61-18967св20), від 2 листопада 2021 року у справі №243/6552/20 (провадження №61-1347св21).
Посилання відповідача у відзиві на позов, наданому під час розгляду в суді першої інстанції, на те, що зазначений договір ним не укладався, а позивачем не доведено належність йому зазначеного в позові номеру телефону, укладення з ним договору та перерахування коштів на його рахунок спростовуються наведеними вище доводами, а також долученою до матеріалів справи копією платіжного доручення від 25.01.2020 року про перерахування кредитних коштів в сумі 20000,00 грн. на рахунок відповідача № НОМЕР_2 . Доказів того, що такий рахунок не належить ОСОБА_1 , матеріали справи не містять. А згідно наданого позивачем Алгоритму дій стосовно укладення кредитних договорів кредитором проводиться перевірка дійсності платіжної картки та верифікація держателя відповідно до міжнародних стандартів верифікації платіжних інструментів.
Отже відповідач не довів логічно інший, ніж особисто, спосіб надання персональних даних щодо нього та факт отримання грошових коштів.
Однак наведеного суд першої інстанції не врахував та прийшов до помилкового висновку про те, Договір №844864392 від 25.01.2020 року не містять підпису позичальника та не дає підстав вважати, що відповідач був ознайомлений з його умовами.
Що ж стосується висновків місцевого суду, що звертаючись із вказаним позовом, позивач не довів факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «Таліон плюс», а як наслідок і від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», то слід зазначити наступне.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
На підтвердження переходу права грошової вимоги за Кредитним договором №844864392 від 25.01.2020 року до позивача останнім було долучено до позовної заяви копії укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн фінанси» (фактор) та ТОВ «Таліон плюс» (клієнт) Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року з додатковими угодами та підписаним Реєстром прав вимоги №1, де п. 4005 значиться ОСОБА_1 , номер кредитного договору №844864392 від 25.01.2020 року, заборгованість по основному боргу - 20000,00 грн., заборгованість по відсоткам 37395,00 грн., загальна заборгованість (сума відступлення грошової вимоги) 57395,00 грн., сума фінансування 840,00 грн. (а.с. 34-39, 43-44, 47-49).
Щодо законності переходу права такої вимоги від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон плюс», позивачем було надано копію Довідки №17/07 від 02.07.2021 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», якою підтверджено, що 05.05.2020 року здійснено відступлення права вимоги за Кредитним договором №844864392 від 25.01.2020 року, укладеного з  ОСОБА_1 , до ТОВ «Таліон плюс» згідно укладеного Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року (а.с. 33), а також копію Додаткової угоди №25 від 21.10.2020 року, укладеної між ТОВ «Таліон плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (клієнт), в якій зазначено, що перелік кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються, наводиться в відповідних додатках до цього Договору, а саме в Реєстрах прав вимог (а.с. 45-46).
При цьому, як вбачається з апеляційної скарги, позивач звертався до ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон плюс» із адвокатськими запитами щодо надання копій документів, які підтверджують перехід права вимоги між ними за вищевказаним кредитним договором, однак станом на момент подання позовної заяви відповіді на такі запити не отримав. Тому при поданні позову ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» і була надана копія довідки ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» №17/07 від 02.07.2021 року на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №844864392 від 25.01.2020 року.
Відповідно до копії Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ТОВ «Таліон плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (клієнт) (п. 5.3.3) фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. При цьому право вимоги - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (а.с. 131-134). Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку (п. 4.1).
В Реєстрі прав вимоги №77 від 05.05.2020 року п. 1274 значиться ОСОБА_1 , номер кредитного договору №844864392 від 25.01.2020 року, заборгованість по основному боргу - 20000,00 грн., заборгованість по відсоткам 35115,00 грн., загальна заборгованість (сума відступлення грошової вимоги) 55115,00 грн., сума фінансування 3000,00 грн. (а.с. 135-136).
Виходячи зі змісту вищевказаних документів у суду не було підстав вважати неправомірним відступлення права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «Таліон плюс», а як наслідок і від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
А згідно п. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В той же час відповідач не спростував доводів апелянта в цій частині та доказів на підтвердження своїх тверджень не надав.
Посилання відповідача, що він не отримував примірник кредитного договору та не був обізнаний про заміну кредитора не спростовують презумпцію правомірності правочину, закріплену статтею 204 ЦК України, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту стягнути заборгованість за відсотками та нарахування штрафу, пені.
При цьому у п. 4 Графіку розрахунків, підписаного відповідачем (Додаток №1 до №844864392 від 25.01.2020 року) передбачено, що у разі користування кредитом понад строк, вказаний в п. 1.2 Договору до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в порядку, передбаченому цим Договором (а.с. 13).
А як зазначено в п. 4.3 Договору, сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п. 1.2 цього Договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Отже доводи відповідача про помилковість нарахування таких відсотків після закінчення строку кредитування, є безпідставними.
Разом з тим, як вбачається з договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та №05/0820-01 від 05.08.2020 року та реєстрів прав вимоги №1 від 05.08.2020 року та №77 від 05.05.2020 року, позивачу відступлено право вимоги за Кредитним договором №844864392 від 25.01.2020 року в сумі заборгованості по основному боргу та по відсотках (а.с. 47-49, 135-136). Однак такими не передбачено стягнення пені та штрафів, тому в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.
Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 57395 грн. 00 коп. заборгованості за Договором №844864392 від 25.01.2020 року, з яких: 20000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 37395,00 грн. - заборгованість за відсотками по користуванню кредитом. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Згідно ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦКП України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5549 грн. 31 коп. витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
Щодо стягнення понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги, слід зазначити наступне.
Так, позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5200,00 грн. Зокрема, за надання усної консультації стосовно складання позовної заяви, узгодження правової позиції - 500,00 грн.; складання позовної заяви - 2000,00 грн.; надання усної консультації стосовно складання апеляційної скарги, узгодження правової позиції - 500,00 грн.; складання апеляційної скарги - 2200,00 грн.
На підтвердження вказаних витрат позивачем надано суду копії Договору про надання правової допомоги від 13.09.2021 року (а.с. 53-57), протоколу погодження видів правової допомоги та договірної ціни (а.с. 58), актів прийому-передачі наданих послуг від 14.09.2021 року (а.с. 59) та від 10.01.2022 року (а.с. 142), рахунків від 14.09.2021 року (а.с. 60) та від 10.01.2022 року (а.с. 143), платіжних доручень №458 від 14.09.2021 року на суму 2500,00 грн. (а.с. 61-62) та №1249 від 13.01.2022 року на суму 2700,00 грн. (а.с. 144), свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та довіреності від 06.09.2021 року на адвоката Коваленко Т.А. (а.с. 63-64).
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частинами 1-6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19), від 31.07.2020 року у справі №301/2534/16-ц (провадження №61-7446св19), додатковій постанові Верховного Суду від 19.11.2020 року в справі №734/2313/17 (провадження №61-7550св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).
Згідно з актами прийому-передачі наданих послуг від 14.09.2021 року (а.с. 59) та від 10.01.2022 року (а.с. 142) адвокат надала таку правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій: надання усної консультації стосовно складання позовної заяви, узгодження правової позиції - 500,00 грн.; складання позовної заяви - 2000,00 грн.; надання усної консультації стосовно складання апеляційної скарги, узгодження правової позиції - 500,00 грн.; складання апеляційної скарги - 2200,00 грн.
Однак вивчення та підготовка представником відповідача вищевказаних документів на стадії апеляційного розгляду справи вочевидь не вимагала від адвоката значних витрат часу, враховуючи те, що такі є практично аналогічними документам, поданим до місцевого суду, а розгляд справи проводився в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Також суд бере до уваги категорію справи, фінансовий стан сторін.
Таким чином апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу під час розгляду справи, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, фінансового стану сторін, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, апеляційний суд вважає за можливе зменшення їх розміру до 3000,00 грн. А з врахуванням пропорційності таких витрат до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2933,55 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги під час розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
Частиною шостою ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»задовольнити частково.
Рішення Тисменицького районного суду від 26 листопада 2021 року скасувати, ухвалити нове.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; поштова адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (ЄДРПОУ: 42254696, адреса: вул. Г. Хоткевича, 12, офіс 177, м. Київ, 02094) 57395 (п`ятдесят сім тисяч триста дев`яносто п`ять) грн. 00 коп. заборгованості за Договором №844864392 від 25.01.2020 року, з яких: 20000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 37395,00 грн. - заборгованість за відсотками по користуванню кредитом.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; поштова адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (ЄДРПОУ: 42254696, адреса: вул. Г. Хоткевича, 12, офіс 177, м. Київ, 02094) 5549 (п`ять тисяч п`ятсот сорок дев`ять) грн. 31 коп. витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; поштова адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (ЄДРПОУ: 42254696, адреса: вул. Г. Хоткевича, 12, офіс 177, м. Київ, 02094) 2933 (дві тисячі дев`ятсот тридцять три) грн. 55 коп. витрат за надання професійної правничої допомоги під час розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                               В.А. Девляшевський

Повний текст постанови складено 16 березня 2022 року.