ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

28 грудня 2021 року 	м.Суми	

                                                               Справа №591/7134/21 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/1874/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 
з участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Стадника Семена Валерійовича
на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 12 листопада 2021 року, постановлену у складі судді Сидоренко А.П., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми,-
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління «Служба у справах дітей Сумської міської ради», про визначення місця проживання дитини.
11 листопада 2021 року на адресу суду надійшла заява  ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення зустрічей із своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожного понеділка та четверга, протягом однієї години з 16.00 - до 17.00, в присутності і в кабінеті практикуючого психолога ОСОБА_4 , яка є практикуючим психологом та одночасно судовим експертом з правом проведення експертиз за спеціальністю - психологічні дослідження, за адресою: АДРЕСА_1 (офіс психолога ОСОБА_4 ), без присутності будь-яких інших осіб; зобов`язати відповідача забезпечити явку малолітнього ОСОБА_3 , 10 травня 2012 року, кожного понеділка та четверга о 16.00 год. до кабінету практикуючого психолога ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (офіс психолога ОСОБА_4 ) для зустрічей з матір`ю дитини - позивачкою.
Заяву мотивує тим, що відповідач постійно створює перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином, налаштовує проти неї, виховує агресивні прояви дитини до неї, що безпосередньо вказано у висновку психолога, що доданий до справи. 
У вересні 2021 року відповідач самовільно вивіз дитину з дому та продовжує налаштовувати дитину проти неї. У зв`язку із чим вона звернулась до Управління «Служба у справах дітей Сумської міської ради» про встановлення порядку участі у вихованні сина. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 12 жовтня 2021 року визначений спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні сина у формі систематичних побачень з дитиною. 
Однак, фактично таке рішення не виконується, тому що внаслідок налаштування та матеріального заохочення відповідачем, агресивних та негативних проявів дитини до неї, між позивачкою та сином ОСОБА_3 втрачені безпосередні емоційні контакти. 
Дитина на жодне побачення не погодилась. При її спробах у визначені дні провести разом час, ОСОБА_3 у жорсткій формі відмовляється. Ця обставина може унеможливити або значно утруднити виконання рішення суду про визначення місця проживання дитини з нею, у разі задоволення позову.
Тож її зустрічі з дитиною в кабінеті та в присутності кваліфікованого професійного психолога безперечно будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків між нею та сином. Ця обставина відповідатиме законним інтересам її, як матері, так і дитини, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини.
Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 12 листопада 2021 року задовольнив заяву ОСОБА_1 .
Забезпечив позов шляхом встановлення зустрічей ОСОБА_1 із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожного понеділка та четверга, протягом однієї години з 16.00 до 17.00, в присутності і в кабінеті практикуючого психолога ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (офіс психолога ОСОБА_4 ), без присутності будь-яких інших осіб.
Зобов`язав ОСОБА_2 забезпечити явку малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожного понеділка та четверга о 16.00 год. до кабінету практикуючого психолога ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (офіс психолога ОСОБА_4 ) для зустрічей з матір`ю дитини - ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Стадник С.В., посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, встановивши інший графік зустрічей дитини з іншим психологом ОСОБА_5 , практичний психолог Сумського закладу дошкільної освіти (центр розвитку дитини) №26 «Ласкавушка» Сумської міської ради та встановити інший графік зустрічей дитини з матір`ю в інший день (з урахуванням розпорядку дня та тижня дитини) в присутності батька та в іншому місці, аніж у психолога ОСОБА_4 .
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що батько не заперечує щодо зустрічі дитини з психологом, але у іншого психолога, так як ОСОБА_6 вибрала саме позивачка.
Вказує, що визначений судом графік зустрічей дитини з позивачкою у психолога є надмірним і буде викликати у дитини спротив, так як два рази на тиждень зустрічей у психолога забагато для дитини.
Крім того, ухвала суду не містить кількості зустрічей дитини з психологом.
Звертає увагу на те, що суд розглянув заяву про забезпечення позову не врахувавши думку дитини, не маючи достатньої інформації про розпорядок дня для дитини. Також суд не запитав у дитини чи бажає вона зустрічатися з психологом, та чи будуть такі зустрічі порушувати права та інтереси дитини, враховуючи, що дитина має щільний графік, відвідує багато секцій, кружків, займається спортом.
Зазначає, що матеріали справи не містять доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.
Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника адвоката Стадника С.В., які підтримали апеляційну скаргу, представника позивачки адвоката Мельниченко І.З., яка заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зустрічі матері з дитиною в кабінеті та в присутності кваліфікованого професійного психолога будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків позивачки з її малолітнім сином ОСОБА_3 і ця обставина відповідатиме законним інтересам як матері, так і дитини, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши обставини справи та з вірним застосуванням норм процесуального права. 
З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 12 жовтня 2021 року №614 визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі систематичних побачень з сином без участі батька, а саме: І, ІІІ п`ятницю місяця з 15.00 до 18.00 неділі (з ночівлею у матері), кожної середи з 15.00 до 08.00 четверга (з ночівлею у матері), із урахуванням стану здоров`я дитини та інших обставин, що мають істотне значення. Відомості про виконання цього рішення відсутні. Як пояснив відповідач в судовому засіданні апеляційного суду син сторін ОСОБА_3 відмовляється від зустрічей з матір`ю, а тому їх побачення не відбуваються. 
Згідно з ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, та крім інших передбачає забезпечення позову іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 ч. 1 вказаної статті.
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
За своїм змістом, забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення. 
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. 
Положеннями ст. 152 ЦПК України, якою визначено види забезпечення позову, з урахуванням роз`яснень, які містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", не заборонено допускати й інші його види, але з урахуванням обмежень, зазначених у частині четвертій зазначеної статті.
Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті  17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від   16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09,  § 100).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).
У справі, що переглядається, вирішуючи питання про необхідність застосування заходів забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами справи склалися стосунки, які позбавляють можливості ОСОБА_1 регулярно спілкуватися з сином.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зустрічі матері з дитиною в кабінеті та в присутності кваліфікованого професійного психолога будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків позивачки з її малолітнім сином ОСОБА_3 і ця обставина відповідатиме законним інтересам як матері, так і дитини, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини.
Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з матір`ю.
Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц.
Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неврахування думки дитини при розгляді заяви про забезпечення позову, оскільки  оскільки є рішення виконавчого комітету Сумської міської ради, яким визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини у формі систематичних побачень з сином без участі батька, яке  на даний час не виконано.Крім того, за змістом ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. 
Щодо доводів апеляційної скарги про встановлення іншого графіку зустрічей дитини з матір`ю в інший день (з урахуванням розпорядку дня та тижня дитини) в присутності батька та в іншому місці, аніж у психолога ОСОБА_4 , за участю іншого психолога, а також про те, що оскаржуваною ухвалою не встановлено кількості зустрічей, то вони не є підставою для скасування або зміни оскаржуваної ухвали. В даному випадку, відповідач має право звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про заміну одного заходу забезпечення позову іншим або про скасування заходів забезпечення позову у разі наявності обставин, які свідчать про відсутність необхідності забезпечення позову. 
Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 доведено зв`язок між неприйняттям заходів забезпечення позову і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.
Дбаючи про інтереси іншої сторони у спорі, колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту.
Відтак, за встановлених обставин справи та вимог закону, з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381; 382; 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Стадника Семена Валерійовича залишити без задоволення.
Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 12 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 30 грудня 2021 року.

Головуючий:                                                        Т.А. Левченко

Судді:                                                                В.І. Криворотенко

       О.І. Собина