П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 р.	м.Одеса	Справа № 540/2903/21	
Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.
                                      
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.  
                                                   -                  Кравченка К.В.      
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Херсонської міської ради на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом товариства з додатковою відповідальністю «Особливе конструкторське бюро «Пріор» до Херсонської міської ради  про визнання протиправним та скасування рішення IV сесії Херсонської міської ради VІІІ скликання від 26.01.2021 року № 60, -
ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

23 червня 2021 року товариство з додатковою відповідальністю «Особливе конструкторське бюро «Пріор» звернулось до суду з позовом до Херсонської міської ради, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення IV сесії Херсонської міської ради VIII скликання «Про відмову товариству з додатковою відповідальністю (ТДВ) «Особливе конструкторське бюро «Пріор» на виготовлення технічної документації з інвентаризації земельної ділянки по вул. Робочій, 66» № 60 від    26.01.2021 року.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що позивач є власником нерухомого майна загальною площею 1073,5 кв. м. за адресою м. Херсон, вул. Робоча, буд. 66, що розташовано на земельній ділянці, якій не присвоєно кадастровий номер. У червні 2019 року позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області з заявою про надання кадастрового номеру земельній ділянці, на яку отримав відповідь про необхідність розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або технічної документації з інвентаризації земельної ділянки. Керуючись вказаною інформацією позивач у липні 2019 року звернувся до Херсонської міської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації з інвентаризації земельної ділянки. Проте, листом від 20.08.2019 року відповідач повідомив ТОВ «ОКБ «Пріор» про необхідність звернення з клопотанням щодо відведення вказаної земельної ділянки в оренду. Позивач оскаржив бездіяльність відповідача в    Херсонському окружному адміністративному суді, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року № 540/1852/19 визнано протиправною бездіяльність Херсонської міської ради щодо неприйняття рішення по суті поданого 30 липня 2019 року письмового клопотання товариства з додатковою відповідальністю «Особливе конструкторське бюро «Пріор» про надання дозволу на виготовлення технічної документації з інвентаризації земельної ділянки за адресою: м. Херсон, вул. Робоча, 66 та зобов`язано Херсонську міську раду прийняти рішення по суті поданого 30 липня 2019 року товариством з додатковою відповідальністю «Особливе конструкторське бюро «Пріор» письмового клопотання про надання дозволу на виготовлення технічної документації з інвентаризації земельної ділянки за адресою: м. Херсон, вулиця Робоча, 66. 26.01.2021 року Херсонська міська рада прийняла рішення IV сесії VIII скликання «Про відмову товариству з додатковою відповідальністю (ТДВ) «Особливе конструкторське бюро «Пріор» на виготовлення технічної документації з інвентаризації земельної ділянки по вул. Робочій, 66» № 60 від    26.01.2021 року, у зв`язку із відсутністю повноважень міської ради видавати такий дозвіл. Не погоджуючись з таким рішення позивач звернувся до суду з даним позовом.
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись, що Херсонська міська рада діяла виключно у межах наданих законом повноважень та розглядала подане позивачем клопотання у рамках заявлених у ньому вимог, у зв`язку із чим вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року позовну заяву товариства з додатковою відповідальністю «Особливе конструкторське бюро «Пріор» до Херсонської міської ради про    скасування рішення - задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано рішення IV сесії Херсонської міської ради VIII скликання «Про відмову товариству з додатковою відповідальністю (ТДВ) «Особливе конструкторське бюро «Пріор» на виготовлення технічної документації з інвентаризації земельної ділянки по вул. Робочій, 66» № 60 від    26.01.2021 року. Стягнуто з Херсонської міської ради за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з додатковою відповідальністю «Особливе конструкторське бюро «Пріор» судовий збір в сумі 2270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.).
На вказане рішення суду Херсонська міська рада подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року та прийняте нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.  
Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення судом першої інстанції допущено невідповідність висновків обставинам справи, у зв`язку з чим неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права. У зв`язку з викладеним, на думку апелянта, рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з  наступних підстав. 

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ТДВ ОКБ «Пріор» на підставі свідоцтва про право власності серії САА 063289 від 27.05.2003 року, виданого Херсонською міською радою, є власником об`єкту нерухомого майна (нежитлові будівлі), загальною площею 1073,5 кв. м., розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Робоча, буд. 66, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно.
14 червня 2019 року ТДВ ОКБ «Пріор» звернулося до Міжрегіонального управління у м. Херсоні та Автономній Республіці Крим Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області з приводу формування та присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, яка розташована під належним йому нерухомим майном.
12.07.2019 року Міжрегіональне управління у м. Херсоні та АРК ГУ Держгеокадастру у Херсонській області листом за вих. № 28-21-0.171-191/118-19 повідомило позивача про те, що для визначення кадастрового номеру ділянці, на якій знаходиться нежитлова будівля, будова, майновий комплекс або ж інше нерухоме майно на підставі дозволу Херсонської міської ради необхідно замовляти розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або ж технічну документацію з інвентаризації земельної ділянки, на підставі якої можна сформувати земельну ділянку в Державному земельному кадастрі і визначити її кадастровий номер.
30.07.2019 року позивач звернувся до Херсонської міської ради з клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації з інвентаризації земельної ділянки, на підставі якої можна сформувати земельну ділянку в Державному земельному кадастрі і визначити її кадастровий номер, під існуючим об`єктом нерухомості, що перебуває у власності підприємства: нежитлова будівля площею 1073,5 кв. м., розташована в м. Херсоні по вул. Робочій, 66.
До вказаного клопотання позивачем додано витяг з реєстру нерухомості та копію відповіді ДЗК № 28-21-0.171-191/118-19 від 12.07.2019 р.
20.08.2019 року Херсонська міська рада листом за № 8-6457-17/15 повідомила позивача, що оскільки ТДВ ОКБ «Пріор» є власником нерухомого майна по вул. Робочій, 66 у м. Херсоні, тому у порядку статті 120 Земельного кодексу України  товариство є фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташоване зазначене майно. При цьому зазначила, що формування такої земельної ділянки має здійснюватися виключно за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування у порядку, передбаченому статтями 123, 124 Земельного кодексу України. Враховуючи вищезазначене, для отримання дозволу Херсонської міської ради на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки ТДВ ОКБ «Пріор» необхідно звернутися до виконавчих органів міської ради із відповідним клопотанням та пакетом документів, необхідних для розгляду вказаного клопотання. 
Вважаючи, що вказаним листом Херсонська міська рада допустила протиправну бездіяльність щодо не розгляду клопотання від 30.06.2019 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації з інвентаризації земельної ділянки по суті, позивач звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду 22.11.2019 року № 540/1852/19, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Херсонської міської ради щодо неприйняття рішення по суті поданого 30 липня 2019 року письмового клопотання товариства з додатковою відповідальністю «Особливе конструкторське бюро «Пріор» про надання дозволу на виготовлення технічної документації з інвентаризації земельної ділянки за адресою: м. Херсон, вул. Робоча, 66 та зобов`язано Херсонську міську раду прийняти рішення по суті поданого 30 липня 2019 року товариством з додатковою відповідальністю «Особливе конструкторське бюро «Пріор» письмового клопотання про надання дозволу на виготовлення технічної документації з інвентаризації земельної ділянки за адресою: м. Херсон, вулиця Робоча, 66.
26.01.2021 року Херсонська міська рада прийняла рішення IV сесії VIII скликання № 60 «Про відмову товариству з додатковою відповідальністю (ТДВ) «Особливе конструкторське бюро «Пріор» на виготовлення технічної документації з інвентаризації земельної ділянки по вул. Робочій, 66», мотивоване тим, що у Херсонської міської ради відсутні повноваження надавати такий дозвіл.
Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Пунктами 1, 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: затвердження регламенту ради; вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 14 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць. Не пізніш як на другій сесії затверджується регламент роботи відповідної ради, а також положення про постійні комісії ради.
Згідно із ч. 1, ч. 2, ч. 3, ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності  Конституції або законам України визнаються незаконними у судовому порядку.
Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
За змістом статті 3 Земельного кодексу України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Частинами 1-5 ст.79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється:
- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;
- шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;
- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
- шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;
- за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Частини 6, 7 ст.79-1 Земельного кодексу України визначають, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
Згідно ст.15 Закону №3613-VI до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.
Відповідно до ст.16 Закону №3613-VI земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України. Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.
Окрім того, пунктами 29, 30, 49, 50 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 «Порядку ведення Державного земельного кадастру» також вказано, що кадастровим номером земельної ділянки є індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Кадастровий номер земельної ділянки присвоюється за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Структурні елементи кадастрового номера земельної ділянки визначаються на підставі: індексної кадастрової карти (плану); даних, що містяться у Державному земельному кадастрі; відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки, зазначених у документації із землеустрою та відповідному електронному документі.
Статтями 18, 24 вказаного Закону встановлено, що документами Державного земельного кадастру, які створюються під час його ведення, є, зокрема, Поземельні книги.
Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
Поземельна книга ведеться за формою згідно з додатком 8 під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об`єднання, а також відновлення їх меж) відповідно до пунктів 107 - 137 Порядку №1051.
Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа.
Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки.
Номером Поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки.
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:
- особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;
- власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;
- органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності);
- замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).
При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.
Згідно із пунктами 107, 109, 110 вказаного Порядку №1051, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49 - 54 цього Порядку.
Підстави та основні вимоги щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру визначені ст.21 Закону №3613-VI.
Зокрема, відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру:
- на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні;
- на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до  статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками;
- на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель;
- на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).
Таким чином, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється, зокрема, або на підставі розробленої за дозволом органу місцевого самоврядування документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель. Обидві ці підстави є окремими та самостійними.
Згідно ст.35 Закону №858-IV інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
У разі виявлення при проведенні інвентаризації земель державної та комунальної власності земель, не віднесених до тієї чи іншої категорії, віднесення таких земель до відповідної категорії здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі відповідної документації із землеустрою, погодженої та затвердженої в установленому законом порядку.
Згідно із приписами ст.22 Закону №858-IV, підставами проведення землеустрою є:
- рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою;
- укладені договори між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою;
- судові рішення.
Рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.
Статтею 25 Закону №858-IV визначений перелік видів документації із землеустрою.
Зокрема, видами документації із землеустрою є проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту; технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок; технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель. Види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року №476 затверджено «Порядок проведення інвентаризації земель».
Згідно із пунктами 3 - 6, 8, 9, 11, 26, 27 вказаного Порядку №476, державна інвентаризація земель проводиться шляхом формування земельних ділянок незалежно від форми власності, визначення їх угідь та у разі потреби віднесення таких земельних ділянок до певних категорій для інформаційного наповнення Державного земельного кадастру.
Інвентаризація земель проводиться з урахуванням принципів плановості, достовірності та повноти даних, послідовності і стандартності процедур, доступності використання інформаційної бази, узагальнення даних з додержанням єдиних засад та технології їх оброблення.
Об`єктами інвентаризації земель є територія України, територія адміністративно-територіальних одиниць або їх частин, масив земель сільськогосподарського призначення, окремі земельні ділянки.
Інвентаризація земель проводиться в межах адміністративно-територіальних одиниць, територій, межі яких визначені проектами формування територій і встановлення меж сільських, селищних рад, масивів земель сільськогосподарського призначення, окремих земельних ділянок. Під час проведення інвентаризації масиву земель сільськогосподарського призначення здійснюються заходи, визначені статтею 35 Закону України «Про землеустрій».
Підставою для проведення інвентаризації земель є рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим чи органу місцевого самоврядування щодо виконання відповідних робіт, договори, укладені між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками технічної документації (далі - виконавці), судові рішення.
Тобто, інвентаризація земельної ділянки та складення за її результатами відповідної технічної документації здійснюється, в тому числі і на підставі рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Як встановлено судом, та зазначено вище, в межах даних спірних правовідносин, судовим рішенням від 22.11.2019 року № 540/1852/19, яке набрало законної сили, позивач 30.07.2019 року подав до Херсонської міської ради належним чином оформлене клопотання № Л19-6 про надання дозволу на виготовлення технічної документації з інвентаризації земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно площею 1073,5 кв. м., розташоване у АДРЕСА_1 . За наслідками розгляду клопотання орган місцевого самоврядування мав би прийняти відповідне вмотивоване управлінське рішення.  
Так, колегія суддів зазначає, що з оскаржуваного рішення не вбачається жодних обґрунтувань щодо наявності передбачених законодавством підстав щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації з інвентаризації земельної ділянки. 
На переконання колегії суддів при вирішення спірного питання Херсонська міська рада, як суб`єкт владних повноважень, обмежилась лише загальною оцінкою наданих позивачем документів, не встановивши конкретно, які з них не відповідають чинному законодавству, крім того оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень взагалі не містить мотивів його прийняття.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувало, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті рішень дотримано не було.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.
Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Херсонської міської ради - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Вербицька Н. В.    Кравченко К.В.